Belgiumban nőttem fel, és a hatodik születésnapom körül eladtak egy gyilkos pedofil hálózatnak.
Öt és fél éven keresztül használtak ebben a hálózatban.
A felnőtt férfiak, akik ehhez az exkluzív klubhoz tartoztak, különböző okokból voltak ott, de sok volt az alkohol és a drog.
A gyerekek pedig az árucikkek voltak, a legmagasabb, a legértékesebb árucikk, és elsősorban a szexre használták őket.
De ebben a klubban volt néhány arisztokrata is, akik szintén szerettek gyerekeket ölni.
Aztán én következtem. Tizenegy éves koromban meg akartak ölni.
Megkínoztak, mert valaki, aki egy ideig védett, majd nagyon csúnyán bántalmazott, végzett velem.
Egy mészárszékhez voltam szíjazva.
Fekete volt az előttem álló gyerekek vérétől.
Néhány órát töltöttem ott.
A testem tele van hegekkel. És minden heg erre a pillanatra emlékeztet.
Azt hittem, hogy engem is megölnek, mint az összes gyereket, akiket nem szerettek eléggé ahhoz, hogy éljenek.
És engem is elfelejtenének. És én nem álltam készen a halálra.
Valaki ebből a hálózatból eléggé szeretett ahhoz, hogy megmentsen.
A kínzás néhány órán át tartott. Öt és fél évig voltam ebben a hálózatban.
Ez idő alatt sokszor, sokszor, sokszor megerőszakoltak.
Nekem nincsenek olyan hegeim, amelyek azt mutatják, hogy milyen gyakran megerőszakoltak.
De kiszámoltam. Általában hétvégén volt, egy egész éjszakán át.
És így kiszámoltam, hogy hetente körülbelül hat órán át erőszakoltak, tényleg erőszakoltak.
1716 órányi nemi erőszak, még mielőtt betöltöttem volna a tizenkettedik életévemet.
Úgy nőttem fel, hogy az a személy, aki megmentett, utasításokat adott nekem.
Ez távol tartott a prostitúciótól és a drogoktól, és kijuttatott az országból, Belgiumból, ahol mindez történt.
Bár nem voltak hegeim, fiatal felnőttként annyira szexuális tárgynak terveztek, hogy vonzódtam a
férfiakhoz, és egy részemnek szüksége volt erre az élethez.
Mert ez volt az egyetlen módja annak, hogy jól érezzem magam.
És fiatal nőként olyan tiszteletlenül bántak velem, és olyan sokat használtak ki.
És mégis mindenki annyira kész volt engem hibáztatni. Hogy promiszkuzív vagyok.
Olcsó, ahogy mondani szokták, egy kurva. Mindezeket a dolgokat, ezeket a jelzőket, olyan gyorsan elítéltek.
És aztán, miközben gyógyultam, rájöttem, hogy nem, ki kell törnöm ebből a szexuális figyelemre szoruló mintából.
Meg kell szabadulnom tőle, és nem hagynom, hogy tárgy legyek. Felszabadult nő akarok lenni.
És így évtizedről évtizedre azon dolgoztam, hogy átérezzem annak minden fájdalmát, amit velem
tettek, minden árulását annak, hogy a szüleim eladtak.
A gyermekek népességünk legkiszolgáltatottabb tagjai. Teremtsünk tehát olyan társadalmat, amelyben a gyermekek biztonságban
vannak, amelyben a gyermekek közösséget alkotnak maguk körül.
Minden gyermek megérdemli a biztonságot. Egyetlen gyermek sem érdemli meg azt, amin én keresztülmentem, és
amin gyermekek milliói mennek keresztül nap mint nap.
Sajnos ez a jelenlegi rendszer része.
Nőként annyi lehetőségünk van arra, hogy valóban megerősödjünk, hogy empatikusan
viszonyuljunk mindahhoz, amit nőként el kell viselnünk.
Ez több erőt ad nekünk, mint bárki másnak. Az összes fájdalmat, ami a tehetetlenség és a megaláztatás mögött
van, hogy valóban érezzem, mit tettek velem, hogy valóban megértsem, hogy nem én voltam.
Hogy jól érzem magam a nap végén.
Gyerek voltam. Áldozatul estem. Nem az én hibám volt.
Az alábbi interjúban többet megtudhat Anneke Lucasról.
Bevezetés Gareth: Következő vendégünk New Yorkból érkezik hozzánk. Anneke Lucast az anyja eladta
szexrabszolgának egy belgiumi pedofil hálózatnak.
Anneket 11 éves koráig naponta erőszakolták meg idősebb férfiak.
Sokan közülük fontos belga politikusok voltak. 11 évesen már nem tartották hasznosnak a
hálózat számára, és majdnem halálra kínozták.
Egy férfi mentette meg a haláltól, aki tárgyalt a hálózatért felelős politikusokkal.
Interjú Gareth: Anneke, köszönjük szépen, hogy beszélgetett velünk. Az első dolog, ami igazán
megérintett, az a tény, hogy téged az édesanyád adott el.
Apaként nehezen ismertem fel ennek értelmét. Hogyan dolgozza fel ezt?
Anneke: Ez egy egész életen át tartó folyamat. Mert természetesen anyukám az a személy, aki a legközelebb állt hozzám.
Úgy gondolom, hogy mindannyian elsősorban elsődleges gondozók vagyunk. Ő is egyedül volt, és ott voltam neki én.
És aztán - tudod, anyám nem volt jól, mondhatnánk, hogy mentálisan beteg volt, amit soha nem diagnosztizáltak.
Pszichopatának mondanám, oly módon, ahogyan ez néha előfordul a nőkkel.
Mint ilyen, rendkívül hízelgő volt minden férfival szemben.
Úgy viselkedett, mint egy ötéves, bizarrul kacér, szexualizált kislány - minden férfival szemben.
Nagyon könnyen behódolt önmagának. Azt hiszem, én voltam az ő tükörképe.
És nagyon nehéz volt a közelében lenni, mert soha nem volt helyem a számára. Ez egy teljes kivetítés volt.
Én vagy valami gyenge, igénytelen, csúnya kislány voltam, aki a kis segítőjük volt, és akkor vagy jó voltam, vagy rossz.
De az igazi kérdés, amit fel kell tenned magadnak: "Hogyan teheti ezt meg valaki? Hogyan tehetik
ezt a felnőttek ebben a hálózatban a gyerekekkel?"
Sokan közülük szülők voltak. És sokan közülük, biztos vagyok benne, vérfertőző szülők is voltak.
Nos, az volt a helyzet, hogy anyukám nagyjából 5 éves kora óta nem fejlődött érzelmileg. Akkoriban halt meg az anyukája.
Egy hatalmas traumából származik, amely - gondolom - 1939-ben Belgiumban történt; egy olyan
városban, amelyet a háború alatt gyakran bombáztak.
Az apja hadifogoly volt egy koncentrációs táborban.
Tudja, azt hiszem, nagyon nehéz volt az anyja halála és más halálesetek a családban.
A háború után kevés forrás állt az emberek rendelkezésére a traumából való gyógyuláshoz. Így hát a belga tartományban
körbe-körbe járt, teljesen körbe-körbe járkált. Talán az emberek azt hitték, hogy egy kicsit szexuális
jellegű, mert ez egy nagyon katolikus közösség volt, de körbejárták. És én voltam a fő áldozata.
Gareth: Nagyon nehéz megérteni ezt a gondolkodásmódot, amikor az ember a saját gyermekét adja
el. De azokat az embereket is, akik képesek erre.
Nagyon nehéz eligazodni. Hogy az emberek képesek ilyen rosszat tenni.
Hány éves voltál, amikor felismerted a gonoszság mértékét?
Mert ez olyasvalami, amivel egy gyereknek soha, de soha nem szabadna szembesülnie.
Anneke: Így van! Nos, a hálózat nagyon baljós. És én - ahogy a bevezetőben mondtad - tényleg egy belga
hálózatban voltam, amely úgy működött, mint a maffia.
De ezt az akkori védelmi miniszter vezette.
Ez egy olyan politikus volt, akinek meteorszerű karrierje volt. Kétszer volt Belgium miniszterelnöke:
Paul Vanden Boeynants. Említettem őt a könyvemben.
Valóban hálózatba volt kapcsolva..., ez egy helyi hálózat volt; egy belga hálózat.
Mint tudják, Belgium egy kis ország. Ez egy kis hálózat volt.
De a sátánizmuson keresztül hálózatba kapcsolódtak más, magasabb rangú sátánistákkal,
és mindig árucikként használták a gyerekeket.
Hatéves koromtól kezdve kihasználtak, amikor először kerültem emberkereskedelem áldozatául.
Elkéstem, mert a sátánista családokból származó gyerekeket általában sokkal korábban bántalmazzák.
Így kerültem a hálózatba hatéves koromban, és Belgiumban bántalmaztak.
Vagy bizonyos nemesek által, akik rendkívül erőszakosak és szadisták voltak, és nem kételkedtek a gyermekek megölésében.
Szóval tényleg nincs okom arra, hogy ezt túléljem.
És aztán kilencéves koromban... azokban a korai években gyakran bántalmaztak olyan férfiak, akiket beavattak ebbe a rendszerbe.
Ez valójában egy zsarolási rendszer volt. Amelyben először egy 14 vagy 15 éves fiatal lányt társítottak hozzájuk.
Lehet, hogy azt mondták nekik, hogy régebbi. Ezt szalagra vették. Ekkor kezdődött a zsarolás.
Aztán eljöttek hozzám. Hat-hét éves korodban nem kérdés, hogy nagyon fiatal vagy.
Bárki, aki ott van, és így megerőszakol egy kisgyereket - még akkor is, ha én kértem rá. Engem
arra tanítottak, hogy kényelembe helyezzem őket.
De még ebben az esetben sem kérdéses, hogy bűncselekményt követtek el.
De mindig voltak férfiak, akik azt mondták: "Én nem teszem meg. Nem tudom megtenni."
De akkor még nem tudtam, hogy ezek az emberek már mennyire mélyen be voltak avatva, és hogy, ahogy
mondani szokták, mindenhez férfi kell. Mindig ezt mondják.
Mindig az volt az érzésem, hogy azok az emberek, akik bántalmaztak engem, maguk is bántalmazva voltak
gyerekkorukban, és ezt hatalmi pozícióból ismételgették.
Így küzdöttek meg saját tehetetlenségük és kiszolgáltatottságuk érzésével, amelyet
saját bántalmazásuk következtében szenvedtek el.
Ezzel a nagyon durva cselekedettel, ahol nagyszerűnek érezték magukat a hatalmi pozícióban.
És persze a legtöbb túlélő nem válik bűnözővé.
De a módszer olyan, hogy lehetővé teszi vagy ösztönzi azokat az embereket, akik készen állnak arra, hogy elkövetővé
váljanak, hogy megosszák a pedofília hatalmas, hatalmas titkát.
Bevezetésként, hogy mind a zsebemben legyen. És ez fedezi... Gareth: Még mindig lát néhányat ezek közül az emberek közül a
tévében vagy az újságokban Belgiumban, akik bántalmazták önt?
Anneke: Nézd. Ez nem korlátozódott Belgiumra. Az Egyesült Államokban, Franciaországban,
Svájcban, Olaszországban is kereskedtek velem.
Tudod, 9 éves koromban, mondhatni, egy nemzetközi hálózatépítőhöz kerültem, aki elvitt az Egyesült Államokba.
Ez egy olyan személy volt, aki nagyon jól ismert a világ színpadán. Ez idő alatt manipulálták a tudatomat.
Egy évet töltöttem ott, amit én a "hatalom székhelyének" neveztem: Ez egy nagyon befolyásos emberekből álló csoport volt,
sátánisták, köztük hírességek, politikusok, királyi családok.
És persze, hogy látod ezeket az embereket, persze, hogy még mindig látom őket - még ha a legtöbb elkövetőm már halott
is -, mert annyira kiemelkedőek voltak. Mindenhol ott vannak.
Gareth: Ez bizonyára rendkívüli lehet számodra. Látni ezt a tudásoddal, hogy kik ezek az emberek valójában.
Milyen érzés látni őket? Valószínűleg hülye kérdés, de el tudnám képzelni a "dühöt".
Anneke: Igen! Ez arra késztet, hogy elnevezzem őket. Amit én nem tudok megtenni.
Ez számomra teljesen világos: ha én ezt tenném, halott lennék. A családomat megölnék. Ezt az üzenetet kaptam.
A fő elkövetőm családjáról megtudtam, hogy saját titkosszolgálatot működtetnek.
Úgy tűnik, hogy egy kicsit már megtapasztaltam ezt.
Ezek mind olyan emberek, akik megjelentek az életemben, és akiket ilyen módon képeztek ki.
Kémnek képeztek ki. Így képes voltam felismerni.
De az üzenet nagyon világos volt, a maguk módján tudatták velem, hogy a fenyegetés mindig ez volt:
"Ha ennek a személynek a nevét említed, halott vagy.
És azt hiszem, sok hozzám hasonló túlélő hajlandó lenne az életét adni az ügyért, ha megérné.
De mindig mérlegelni kell, hogy mit lehet és mit nem lehet nyilvánosságra hozni. Ez nagyon feldühít.
Az is nagyon dühít, hogy a legtöbb ember elhiszi azt a narratívát, hogy ezek csodálatos
emberek, akiket támogatni kell, hogy lássák őket.
Gareth: Persze, emlékszem; gyerekként az Egyesült Királyságban. Volt egy hatalmas pedofil hálózat, amit Belgiumban lepleztek le.
Ez itt, az Egyesült Királyságban nagy címlapokra került.
Ez összefüggött azzal a hálózattal, amelyben benne voltál? Vagy ez csak egy olyan eset volt, amikor az
emberek egy kicsit közelebb kerültek az igazsághoz?
Adunk nekik néhány kisebb pedofilt, hogy egy kicsit oltsák a szomjukat, miközben a nagy neveket védjük?
Anneke: Végül pontosan ez történt. Amire te utalsz, az a "Dutroux-ügy" néven vált ismertté.
Szeretném megmutatni a könyvemet . Ebben írok a "Dutroux-ügyről". Ez nagyon szorosan kapcsolódik az élettörténetemhez.
Alapvetően ugyanarról a hálózatról van szó. Erről 1996-ban hallottunk, amikor gyermekholttesteket fedeztek fel.
Két gyermeket mentettek ki egy börtönből.
Egy strici ebből a belga hálózatból kezdett el gyerekeket elrabolni.
Ez nagyon szokatlan volt, elkapták.
Gyerekek haltak meg a gondozásában - mert a legtöbb strici beépül a családokba, elviszi a gyerekeket, és hazaviszi őket.
Én magam is jártam iskolába, így sokkal könnyebb volt. Nem kerestek a szüleim. A szüleim részt
vettek, mint a legtöbb bántalmazott gyermek szülei.
A "Dutroux-ügy" csak fel akarta kavarni a kedélyeket. Marc Dutroux volt a strici.
És ami ezután történt: nagyon nagy vita lett belőle - világszerte.
Beszéltek a hálózatról, az emberek világszerte beszéltek róla, és ami történt, az rendkívüli volt.
Ebben... 8 évbe telt, mire az ügy bíróság elé került.
Számos túlélő jelentkezett tanúként és tett vallomást.
Ezt néhány igazán jó rendőr, bűnügyi nyomozó ellenőrizte, kétszeresen ellenőrizte.
Találtak hasonlóságokat, olyan dolgokat, amelyeket ezek a túlélők nem tudhattak volna, ha nem voltak ott.
Akkoriban nem voltam Belgiumban. Alig tudtam valamit a "Dutroux-ügyről", amikor az első
bírót, az első felelőst már elbocsátották.
Az állítólagos pártoskodás miatt, ami annak idején kiváltotta a fehér felvonulásokat.
Az egész belga lakosság fel volt háborodva, mert gyermek áldozatokról volt szó.
Mindannyian fehérbe voltak öltözve, hogy hangsúlyozzák a gyerekek ártatlanságát.
De nyolc évvel később egy hatalmas, hatalmas, masszív kísérlet történt arra, hogy ezt a tudást eltöröljék.
Minden tanúvallomást töröltek; eltávolították az ügyből.
30 olyan személy halt meg, akinek valamilyen formában bizonyítéka volt a tágabb hálózattal kapcsolatban.
Sok fontos körülményt elhallgattak az ügyből.
Egy új fájlt hoztak létre egy másik eset bemutatására.
Amikor 2004-ben elkezdődött a per, csak Marc Dutroux volt ott.
Aztán volt egy másik személy, aki a legközelebb állt hozzá, de egy kicsit feljebb volt a hálózatban.
Michel Nihoul volt az. Michel Nihoulról részletesen írtam az emlékirataimban.
Mert akkor kezdődött, amikor ott voltam. 1969-74 között voltam ott.
Sok időt töltöttem Michel Nihoul-lal. Ő egyfajta stróman volt, a közvetítője mindennek. Végül ebben az ügyben kiszállt.
Marc Dutroux-t pedig alapvetően életfogytiglani börtönbüntetésre ítélték.
Egyszer még a börtönből is megszökött.
Most megpróbálják elkapni és kiszabadítani. Ez tényleg elképesztő.
Olyan, mint a sátánisták, akik azt mondják: Meg tudjuk csinálni. Győzni tudunk.
És... (félbeszakítják) Gareth: Igen, ez már majdnem gúnyos.
Anneke: Pontosan. Gúnyolódás! Szerintem ez a sátánisták nagy rituáléja, amikor gúnyolódnak az áldozatokon.
Kigúnyolva mindenkit, aki... Az áldozatokat is, a túlélőket is rendkívül kigúnyolták és
kigúnyolták. És persze ez így megy tovább és tovább.
Gareth: Természetesen. Ez egy módja annak, hogy még nagyobb hatalmat gyakoroljanak
feletted, és hogy tehetetlennek érezd magad.
Um...Mert te írtál a tapasztalataidról, beszélj a tapasztalataidról..... Ezután kapcsolatba lépnek Önnel olyan
emberek, akiknek hasonló tapasztalataik vannak más országokban, hálózatokban, vagy például az
Egyesült Királyságban, Németországban vagy más helyeken?
Anneke: Igen, köszönöm. Alapvetően ezt csinálom egész nap.
Együtt dolgozom más túlélőkkel. 2016-ban a történetem futótűzként terjedt az interneten.
2013 óta vagyok a nyilvánosság előtt. És sok-sok más túlélő is felvette velem a kapcsolatot.
Együtt dolgozom velük. Több mint 30 év gyógyulást tapasztaltam, ami természetesen a mai napig tart.
De a körülmények miatt és azért, mert nekem megadatott az a kiváltság, hogy valóban a
gyógyulásra koncentrálhassak, ezt megosztom veletek.
Bár ez így van, én is beszélek emberekkel a világ minden tájáról. Igazából inkább a nyugati világgal.
Sokat dolgozom Angliából és a Nemzetközösségből származó emberekkel; és természetesen Európából, nagyjából egész
Nyugat-Európából és természetesen az Egyesült Államokból.
Ez a hálózat mindenütt hasonlóságokat mutat.
A katonai családokból származó gyermekek esetében kisebb különbségek vannak.
De a tudat manipulálása mindenütt hasonló. Az agykontroll-képzés mindenhol hasonló.
Az egyes gyermekek rendeltetése rangonként eltérő.
Ez a családoktól függ. De a hálózat működésében nagy hasonlóságok vannak.
Megtanultam, hogy a kisebb hálózatok, mint például a belga, összekapcsolódnak egymással.
A városukban működő titkos társaságokon vagy bármi máson keresztül van néhány befolyásos emberük, és ha kell, akkor
ellenőrzésük alatt tarthatják vagy akadályozhatják a nyomozást.
Van egy bíró, van egy ügyvéd, van valaki... egy rendőrfőnök vagy ilyesmi.
Vannak orvosok. És aztán gyakran a saját gyermekeiken keresztül kapcsolódnak a világ még hatalmasabb embereihez.
És így védik a pozíciójukat vagy a hírnevüket, vagy felemelkednek, amit csak akarnak, tényleg!
Bármire is törekednek, bármilyen ambíciójuk is legyen.
Biztosan elérhetsz valamit, ha ennek a hálózatnak a része vagy világszerte. És ez nagyon sok gyermek rovására megy.
Gareth: Azt hiszem, hamarosan lesz egy workshopod, aminek a címe: "A hatalom váltása". Mesélnél erről valamit?
Anneke: Igen, köszönöm. Ez áll a honlapomon is.
10 évig dolgoztam a New York-i börtönökben.
Alapítottam egy nonprofit szervezetet, hogy jógát vigyünk a börtönökbe.
És már a kezdetektől fogva jógát tanítottam. Ez a 2000-es években volt.
Mindig is használtam a jógát, mint gyógyító módszert, de a tanítás módja miatt nagyon nehezen tudtam alkalmazni.
Ezért gondoltam mindig azt, hogy ha valaki szolgáltató, tanár, terapeuta akar lenni, akkor van egy olyan
módja az emberekkel való bánásmódnak, ami nem segít.
És sok ilyen nem segítő magatartást láttam, akár terapeutáktól, akár jógaoktatóktól, akár mástól.
Így a börtönben végigdolgoztam ezeket a programokat.
Azon dolgozom, hogy megtaláljam azt a módszert, amely lehetővé teszi számomra, hogy valóban teljesen jelen legyek;
horizontális szinten. Mert mindannyian meg vagyunk hívva, hogy részt vegyünk ebben a hatalmi struktúrában.
Tehát mindannyiunkat arra kérnek, hogy érettségizzünk le, majd vállaljuk a szerepünket.
És amennyiben szükségünk van erre a státuszra és pozícióra, elfedhetjük saját traumáinkat,
és a munkatársaink fölé helyezhetjük magunkat.
És természetesen sok terapeuta is ugyanezt teszi.
Tapasztalatom szerint minél jobban specializálódsz, annál inkább előfordul ez.
Tehát valójában minden egyes szolgáltatónak magára kell néznie, és meg kell vizsgálnia azt a pszichológiát,
ahogyan öntudatlanul részt vesz a hatalmi struktúrában.
Kinek adod a hatalmadat, és kit nézel le?
És ha feltételezheted, hogy ez valójában egy feloldatlan traumáról szól; hogy amikor felnézel valakire, és átadod a
hatalmadat, piedesztálra emelsz valakit, akkor egy olyan tekintélyt parancsoló személyt nézel a saját
gyerekkorodból, akivel megoldatlan problémáid vannak.
És ha lenézel valakit, és elítéled, akkor negatívan vetíted ki.
És ez olyan részeidhez kapcsolódik, amelyeket még nem igazán fogadtál el.
Ez tehát valójában az előfeltételes és a feltétel nélküli modell. Tehát ez a workshop egy 10
hetes online workshop minden osztály számára.
És azt hiszem, ez egy... Én már megcsináltam. Tulajdonképpen körbeutaztam a világot, és tanítottam bizonyos terapeutákat,
akik tényleg sokat támaszkodnak erre az információra.
Hogy ez mélyen belemegy a dinamikába és abba, hogyan kapcsolódnak a traumához, amikor felteszed ezt a kérdést.
Következtetés Gareth: Köszönöm szépen. Nagyon köszönjük, hogy csatlakozott hozzánk! Fantasztikus volt veletek beszélgetni,
még akkor is, ha a téma olyan szörnyű, mint amilyen.
Beszélgetni veled erről... Felfedi, és segít másoknak, akik ugyanebben a helyzetben vannak.
Ez bizonyos szempontból még mindig felemelő érzés. Érted, mire gondolok?
Remélem, hogy az otthoniak nem gondolják, hogy hülyeségeket beszélek, de mégis felemelő érzés veled
beszélgetni, mert te... Olyan szörnyű dolgokon mentél keresztül, de te megfordítottad a dolgokat.
Ahogyan a műhelyedről mondod, átveszed a hatalmat, és ez fantasztikus!
Anneke: Igen, köszönöm.