V Německu jsou děti pod falešnými záminkami systematicky násilně oddělovány nebo izolovány od matek či otců rodinnými soudy
a úřady pro péči o mládež, někdy jsou dokonce násilně unášeny.
Aby se postižení mohli vyjádřit, uspořádalo sdružení "AXION Resist" 3. května letošního roku
tiskové sympozium na téma: "Cílové dítě a připoutání".
Věděli jste, že v Německu je každoročně rodičům odebráno 80-90 000 dětí, často nenávratně?
Věděli jste, že děti uprchlíků se staly oblíbeným cílem úřadů pro mládež, zatímco jejich rodiče bez
znalosti jazyka a zákonů musí bezmocně přihlížet?
Věděli jste, že německé Spolkové centrum pro zdravotní výchovu (BZgA) společně s WHO vypracovalo "Standardy
pro sexuální výchovu dětí v Evropě"? A že se tím již bezostyšně připravují na pedofilní útoky?
Pojmy blaho a ochrana dítěte se v dnešní době již nemohou používat tak volně.
Naopak, více než kdy jindy vyžadují zkoumání toho, jak jsou používány.
Mají-li místnosti pro zkoumání těla ve školkách sloužit prevenci zneužívání, výchova k multisexualitě v raném dětství má
podporovat toleranci, vojenská cvičení ve školách mají sloužit mírovému duchu, pak je naléhavě zapotřebí skutečné
kontra-výchovy, která dnes začíná sympoziem AxionResist.
Dodnes se v mainstreamových médiích tato problematika nápadně objevuje pouze v době, kdy už spořádaní občané spí.
Zde je však důležité mít oči otevřené!
Každý rok slavíme 2. září Světový den dětí, kdy jsme všichni velmi šťastní a ministerstvo
vyhlašuje nádherná hesla a opakuje stále stejné fráze.
Realita života se dramaticky liší od toho, co hlásají naše nejvyšší soudy a evropské soudy.
Stát je povinen vytvářet předpisy vhodné pro rozvoj rodinných vazeb a musí přijmout opatření umožňující společné soužití.
Zažíváme opatření, která rozkládají a ničí rodinné pouto.
Společnost, která ignoruje mateřskou lásku a bojuje proti ní, degeneruje, zvrhává se, brutalizuje se a
zakrňuje, a přesně toho jsme bohužel svědky v Německu.
Stále se zde objevuje slovo "nejlepší zájem dítěte".
Když slyšíme toto slovo, musíme se nyní zhrozit, protože když se mluví o "nejlepším zájmu dítěte", většinou je to naopak.
Cílem je způsobit dítěti co největší újmu.
Děti jsou bezbranné a vydrží toho hodně.
To jsou typické výroky Dr. Andrey Christidisové.
Takže všechna ta údajná ochrana dětí, už jsem mluvil o SOS dětských vesničkách.
Na internetu je k dispozici vyšetřovací zpráva, kterou jsem rovněž zpřístupnil jako odkaz níže.
160 dětí bylo v SOS dětských vesničkách sexuálně zneužito, znásilněno a dokonce oplodněno a poté podstoupilo potrat.
A SOS dětské vesničky stále žádají o dary, což mě opravdu znechucuje, musím říct.
Musíme se zbavit přesvědčení, že stát pro nás chce vždy něco dobrého.
Stát pro nás obvykle nechce nic dobrého, protože, jak víte, chce pro nás jen to nejlepší, a to jsou naše peníze a naše děti.
Tento klasický případ z roku 2018 let sexuálního zneužívání na tábořišti, v prohnilém objektu s karavanem, děti byly úřadem
péče o mládež odvezeny k pěstounovi a ten tam děti sexuálně zneužíval a úřad péče o mládež jim poskytoval čerstvé maso.
To je absurdní.
Nyní v březnu začala parlamentní vyšetřovací komise a já jsem velmi zvědavá, co z ní vzejde, protože
odpovědnost úřadů pro mládež, soudců, rodinných soudců a sociální společnosti se zde stává zcela jasnou.
V rodinném právu se neuplatňuje podjatost vůči zaměstnancům úřadu pro mládež ani vůči koliznímu opatrovníkovi.
Proto se říká, že vždy fungují správně, jsou nedotknutelné.
Výjimky pro děti neposkytují ochranu dětí, v nejmenším, v nejvzácnějších případech.
Již byly zmíněny studie Dr. Helmuta Kentlera, který více než 30 let spolupracoval s úřady pro péči o
mládež v celém Německu na umisťování dětí k pedofilům.
Dříve byli zaměstnanci úřadů pro mládež, nyní jsou vedoucími pracovníky a stále pracují na úřadech pro mládež.
A názvy Kentlerových studií, které jejich řešitelé, tedy výzkumníci, ostře kritizovali, jsou utajovány.
To znamená, že to lidé mohou dělat s povolením našeho státu, jinak by tato jména byla zveřejněna.
Dámy a pánové, za mnoho a mnoho desetiletí tento zlý duch vycvičil mnoho lóží a vychovatelů
na univerzitách, institutech a kdo ví, co ještě.
A všichni ti, kteří tam dnes jsou a papouškují totéž, jsou z tohoto ducha vytesáni.
To mě nepřekvapuje.
Překvapuje mě, že univerzita v Bielefeldu alespoň dala najevo, že celá věc je trestná a nic jiného.
A učinila tak ve dvou znaleckých posudcích.
Jedná se o pedosexuální síť napříč vědeckými institucemi.
Nejde jen o Berlín, to není jen Berlín.
A jsou to také strany, zejména Strana zelených, které požadovaly dekriminalizaci pedosexuality.
V současné době obětujeme své děti kvůli fantaziím, sexuálním úchylkám, lékařským chybám.
Nyní máme generaci Alfa, která je z více než 70 % psychicky zatížená díky období koronaviru, kterým jsme museli projít.
a díky rozhodnutím našich politiků zavřít děti na osm hodin za masky, zavřít je do škol,
zavést pro ně dálkové studium a sociální izolaci.
To rozhodně nesvědčilo o tom, že by stát respektoval blaho dítěte.
To bylo pohrdání blahem dítěte.
Vidíme tedy, že z původního přirozenoprávního přístupu, tedy primární povinnosti rodičů
starat se o své děti a vychovávat je, mnoho nezbylo.
Do tohoto vztahu masivně zasahuje opatrovnický stát.
Corona terminus.
Zde jsme jasně viděli přesah opatrovnického státu do právní sféry dětí a rodičů až k excesu.
A my si musíme uvědomit, co se zde stalo.
Poslední čtyři roky jsme byli svědky škod a zabíjení na oltáři toho, čemu se říká zdraví,
na oltář zcela zfanatizované společnosti, která se hnala za zcela šílenou modlou státní poslušnosti a zdraví.
Ústavní a zákonodárné orgány záměrně oslabily rodičovská práva.
Z přirozeného práva nezbylo nic.
Z tohoto důvodu může mít stát opět kdykoli neomezený přístup k dítěti a vymáhat tento přístup
prostřednictvím trestních opatření vůči rodičům.
Rodičovství a rodina však existují již dříve.
Existovaly již před vznikem státu.
Stát tedy nemá vůči dětem vyšší práva než jejich rodiče.
Podpora dětí ze strany státu se proto musí omezit na mimořádné situace a vytváření prostředí příznivého pro děti.
Je naprosto jasné a pochopitelné, že mezi dítětem a matkou existuje elementární životní
pouto, do kterého by nikdo neměl zasahovat.
Pěstouni jsou skvělá věc, když už rodiče nežijí nebo když dětem skutečně hrozí vážné nebezpečí.
Rád bych to ještě jednou zdůraznil, protože existují opravdu skvělí pěstouni.
Pěstouni však nikdy nemohou mít s dítětem pouto.
Můžete mít dobrý vztah.
Je tu však rozdíl.
Vysvětlím vám to hned:
Od čtvrtého měsíce těhotenství dochází k výměně buněk mezi matkou a dítětem - tj. dítě přijímá buňky od matky prostřednictvím
placenty a pupeční šňůry do svého těla a naopak matka přijímá buňky od dítěte do svého
těla a téměř vždy v něm zůstávají po celý život.
Tomu se říká mikrochimérismus, který skutečně probíhá.
Krátce před porodem se výrazně zvýší hustota oxytocinových receptorů - to si nemusíte pamatovat -
což výrazně posiluje vazbu mezi matkou a dítětem.
Vazba mezi matkou a dítětem je nejtěsnějším poutem, které evoluce vytvořila a které lze prokázat na úrovni žížal.
Nevylučoval bych, samozřejmě nevylučuji, že existují úspěšné adopce.
Nevylučoval bych, že existují páry stejného pohlaví, které to v jednotlivých případech nějak zvládnou.
Ale povýšit tuto závadnou situaci na normální a především vyhodit na smetiště celou biologii, které jsem zde po
desetiletí věnoval svůj život, to je prostě nepřijatelné.
Nejvýraznějším příkladem opatření, která pak v tomto ohledu provádějí přísný řez, je odebírání dětí do péče, odebírání dětí
z domácností nebo alespoň z prostředí, ve kterém běžně žijí.
Navzdory těmto jasným právním požadavkům se stále, a dalo by se říci, že pravidelně, objevují případy, kdy úřady
pro mládež a rodinné soudy kritizují převzetí dětí do péče.
Je kritizováno, že v mnoha případech jsou děti odebírány z rodin příliš rychle, aniž by existovala akutní riziková situace.
To obvykle vede k traumatickým zážitkům pro dotčené děti a přirozeně otřásá jejich
důvěrou v systém péče o mládež nebo pomoci.
Je prokázáno, že naše úřady pro mládež vědí, co dělají, to bych vám rád řekl.
Pokud vytrhnou dítě z rodiny, vědí, že to dítě bude masivně narušeno.
V určitém okamžiku však úřad pro péči o mládež získal takovou moc, že prakticky vyřadil celý systém a vzal vše s sebou.
Dokud však mají úřady pro mládež tuto pravomoc, splachují vše do kanálu a soudci jsou také nuceni jednat.
Pokud pracují proti úřadu pro mládež, těžko se mohou v zásadě udržet.
Takže a hlavním problémem je sebepřesvědčení a ekonomický prospěch spekulantů.
Mohu vám říci, že sem patří politici, protože politici obvykle zasedají ve Výboru pro mládež a mají vliv na
rozhodování, úřady, tedy úřady pro mládež, a především provozovatelé domovů pro seniory.
A jsou toho názoru, že ochrany dětí lze nejlépe dosáhnout mimo biologickou rodinu.
A pokud jsou pak děti odebírány preventivně bez jakýchkoli skutečných důkazů, pak je to pro mě zločin.
Jak jsme dnes slyšeli, rodinný soud neprojednává případy veřejně.
Zúčastněné strany si proto mohou věřit, čemu chtějí.
Nikdy nevyjde ven.
A kdo z nich rád přizná, že se dlouhodobě mýlil?
Bohužel je spuštěn systém lží.
Ačkoli mají rodinné soudy povinnost zjišťovat pravdu podle 138 ZPO, nepravdivá skutková tvrzení se nezkoumají.
Představte si to.
U rodinných soudů se zpravidla neprovádí žádné svědecké dokazování.
To znamená, že k německým rodinným soudům nejsou předvoláváni žádní svědci.
Pokud tedy řeknete: "Ale on může potvrdit, že jsem to neudělal", nebude obviněn.
Děti jsou naše budoucnost.
Děti jsou lidské bytosti, které se rodí z intimního vztahu mezi mužem a ženou a pouze mezi mužem a ženou.
A jedině děti jsou z hlediska stvoření duchovním středem Božího očekávání.
Bojuju za blaho našich drahých dětí, protože miluju všechny děti.
Jsou to důmyslní malí lidé, stvoření k obrazu Božímu.
Líbí se mi ty jiskřivé oči a myslím si, že děti potřebují mít k dispozici mámu a tátu, aby se jim opravdu dařilo.
Co s tím můžeme dělat?
Co můžeme udělat pro budoucnost?
Protože nám všem dospělým je to nakonec jedno.
Děti trpí každý den.
Děti jsou ničeny každý den.
Co děláme?
Kde jsou naše příležitosti?
Například 9. června se konají volby do Evropského parlamentu.
Co tady děláme?
To byla moje otázka, protože to bolí
pro nás dospělé, pro rodiče a nakonec i pro děti.
Již tento měsíc od června 2024 začneme s postiženými pořizovat videodokumentaci a dokumenty zveřejníme,
abychom ukázali důkazy a nebyli považováni za lháře.
Je velmi zajímavé, jak soudy jednají, a je pochopitelné, že se bojí, jako se čert bojí svěcené vody, že jejich
nesmyslné a nezákonné jednání bude takto zdokumentováno.
Jména pachatelů musí být uvedena.
Měli jsme ji už dříve.
Jména znalců musí být uvedena.
Jména soudců musí být uvedena.
Ano, samozřejmě musíme zvyšovat povědomí a všichni musíme navazovat kontakty.
To je to hlavní,
a prostě nesmíme mít všude tolik náčelníků, ale všichni musí být schopni spolupracovat a ne každý
si musí myslet, že jsem mnohem lepší než ostatní.
To je velký problém.
Ti, kdo mají hodně peněz, si to uvědomují už dlouho a právě to dělají.
Ale malá sdružení a podobně, všechna chtějí být nějakým způsobem náčelníkem.
Je to jako na večírcích.
Každý chce svou práci, bez ohledu na to, jak je dobrý.
Chtěl jsem to říct jen velmi stručně.
Je nutné přehodnocení.
Oběti této politiky je nutné rehabilitovat.
Pachatelé musí být potrestáni.
Novým excesům je třeba zabránit masivní osvětou, zejména mezi obyvatelstvem, které o tom vůbec nic neví.
Je třeba vyměnit lékaře, školské pracovníky, úředníky, soudce, státní zástupce a policisty a zřídit nezávislé
instituce, které by kontrolovaly názory šířené politiky.
A my se tomu musíme postavit, nesmíme nechat naše děti pro tyto modly projít ohněm.