Dnes, 17. júna 2024, nás organizácia United for Freedom pozvala na tlačovú konferenciu tu, v krásnom regióne Taunus.
Dnes sa bude diskutovať o mnohých témach.
Dr. Pfeil okrem iného hovorí o medzinárodných zdravotných predpisoch prijatých v rozpore s medzinárodným právom.
Ako viete, boli prijaté pred dobrými dvoma týždňami na Valnom zhromaždení WHO v Ženeve.
Dr. Pfeil: Áno, na prijatie IHR v rozpore s medzinárodným právom.
Na Svetovom zdravotníckom zhromaždení bol teda spôsob, akým boli tieto MZP údajne prijaté, celkom napínavý.
A, samozrejme, je dôležité, aby som stručne načrtol najkontroverznejšie aspekty týchto
medzinárodných zdravotných predpisov a to, čo môžeme urobiť.
Veľmi stručne k téme WHO:
Často počujete, že ide o súkromnú organizáciu.
WHO je formálne vládna organizácia.
Inými slovami, ide o klasické združenie štátov na konkrétny účel.
Tu oficiálne tvrdia, že chcú podporovať zdravie, verejné zdravie.
Takéto organizácie majú spravidla aj svoje vlastné orgány.
Tu je Svetové zdravotnícke zhromaždenie.
Sú tam vyslaní zástupcovia členských štátov.
Potom máme výkonnú radu ako výkonný orgán a potom, čo je veľmi dôležité a veľmi všemocné, generálneho
riaditeľa, ktorý stojí na čele takzvaného sekretariátu.
Pôvodným plánom bolo prijať dve medzinárodné zmluvy.
Jednou z nich je IHR, ktorá už existuje v ústave z roku 2005, ale teraz bola komplexne prepracovaná.
A potom sa vlastne plánovalo aj prijatie novej medzinárodnej zmluvy, tzv. pandemickej zmluvy.
Prijatie zmluvy o pandémii sa odložilo, vyvíja sa tu veľký tlak, ak je to možné, najneskôr na budúcoročnom
Svetovom zdravotníckom zhromaždení - to chce pán Tedros.
Ľudia, ktorí za ňou možno stoja, dúfajú, že bude prípadne prijatá ešte tento rok.
Presne tak, čo sa týka časovej osi. Tvrdilo sa, že IHR bolo prijaté.
Ak to len predpokladáte, potom automaticky nadobudnú účinnosť po dvanástich mesiacoch.
Pokiaľ príslušné štáty výslovne nevyhlásia tzv. opt-out.
Inými slovami, namietajú proti nadobudnutiu platnosti do desiatich mesiacov.
To by bolo do 31. marca.
Prijatie Medzinárodných zdravotných predpisov, dávam to do úvodzoviek, sa udialo veľmi zvláštnym spôsobom.
Na jednej strane máme povinnú procesnú požiadavku článku 55 IHR.
Podľa toho musí byť konečná verzia, o ktorej sa bude následne hlasovať, skutočne k dispozícii štátom najmenej štyri
mesiace pred hlasovaním vo Svetovom zdravotníckom zhromaždení.
Cieľom je, samozrejme, aby si štáty uvedomili politické, hospodárske, administratívne a finančné dôsledky.
Musia tiež skontrolovať, či sú tieto zmeny a doplnenia IHR v súlade napríklad s ich
vnútroštátnymi ústavami alebo medzinárodným právom.
Namiesto toho sme boli v Ženeve a ráno sme tam mali tlačovú konferenciu ako právnici.
Pri paralelnej akcii sme ešte nevedeli, že toto šialenstvo sa stane večer, že údajne prešlo.
Ako to vlastne prebiehalo?
Na domovskej stránke je stále k dispozícii videozáznam tohto hlasovania.
Samozrejme, že nevidíte celú halu, pokiaľ som videl, ale naozaj len plénum vpredu.
Predseda sa potom pýta: Je táto konečná verzia dostupná pre všetkých? Nevidím žiadne námietky.
A potom sa spýta, áno, súhlasia všetci? A potom opäť príde: Nevidím žiadne námietky. Nevidím žiadne námietky.
Je to teda veľmi zvláštny postup, najmä keď ho určuje procedurálne pravidlo 72:
Hlasovanie sa musí uskutočniť zdvihnutím ruky alebo na požiadanie aj menovitým hlasovaním.
To bolo ticho v lese. Takže veľmi, veľmi pochybný príbeh.
Vtedy sa tvrdilo, že je to jednomyseľnosť, ktorú teraz nikto, kto si pozerá toto video, nemôže overiť.
Pozitívnou správou bolo, že 37 krajín sa výslovne vyslovilo za prijatie tohto IHR.
Existuje zoznam, ktorý samozrejme zahŕňa Nemecko a niekoľko európskych krajín, ako aj ďalšie krajiny, napríklad USA.
Počas diskusie však zaznela aj veľká opozícia.
Takže Bielorusko, Irán, Argentína, Kostarika a ďalšie krajiny - Slovensko je veľmi dôležité, len na tento útok teraz myslite.
Povolené boli aj námietky. Preto tento zvláštny príbeh.
Bolo vôbec dosiahnuté kvórum?
99 štátov by muselo vyjadriť svoj výslovný súhlas zdvihnutím ruky. Veľmi pochybné.
Preto rozhodne len na základe článku 55 ods. 2.
Marianne Grimmensteinová to povedala veľmi dobre: WHO porušuje svoje vlastné pravidlá.
Hlasovanie je v rozpore s medzinárodným právom, a preto je neplatné.
A každý štát, ktorý to nepopiera, sa vlastne stavia do absolútne nesprávnej pozície.
Hlavný obsah.
Okrem núdzového stavu v oblasti verejného zdravia medzinárodného rozsahu - skrátene Fake, ako nesprávne - je tu
teraz táto nová forma eskalácie, pandemický núdzový stav.
Je tiež zvláštne, že napríklad v prípade údajne veľmi nebezpečnej cezhraničnej infekčnej choroby má ísť o vysoké riziko, t.
j. len o riziko prekročenia kapacity zdravotníckych systémov alebo spôsobenia sociálneho a hospodárskeho rozvratu.
Z právneho hľadiska sa tiež treba pýtať, či sú takéto kritériá vhodné pre takúto pandemickú núdzovú situáciu, ktorá
má potom ospravedlniť masívne zásahy do základných práv.
Pretože to nie je spôsobené samotnou chorobou, ale je to otázka štátnych rámcových podmienok.
Takže to je vlastne, to je vlastne zlý dôvod na zásah do základných práv, ktorý potom môže generálny riaditeľ Tedros
odporučiť na základe tejto pandemickej mimoriadnej situácie.
A treba sa obávať, že pandemická kríza odôvodní ešte prísnejšie zásahy.
Veľmi problematické sú tzv. relevantné zdravotnícke produkty a veľmi dôležitým novým princípom
WHO je tzv. rovnosť, distribučná spravodlivosť.
Týka sa to skutočnosti, že chudobnejšie krajiny, rozvojové krajiny v úvodzovkách, teraz tiež profitujú zo všetkých týchto
požehnaní takzvaných vakcín, samozrejme, technológie modRNA a liekov od tých - a to hovorím veľmi ironicky - farmaceutických
spoločností, ktoré nepriamo alebo priamo sponzorujú WHO.
A tu sa najneskôr v tomto momente vynára otázka: Kto vlastne riadi WHO?
Sú to naozaj stále štáty alebo sponzori?
Je dobre známe, že WHO je takmer z 85 % závislá od dobrovoľných darov, vrátane mnohých súkromných darov
priamo alebo nepriamo od farmaceutického priemyslu.
Len Nadácia Billa Gatesa pravdepodobne priamo alebo nepriamo prispieva na 20 % celkového rozpočtu WHO.
Teraz je však boj proti takzvaným dezinformáciám a dezinformáciám výslovne zakotvený v IHR.
V tejto súvislosti bolo uzavretých približne 40 dohôd o partnerstve s veľkými technologickými spoločnosťami z
digitálneho sektora, Google, Facebook a podobne, samozrejme, s Microsoftom v pozadí, ktorých obsah tiež nie je zverejnený.
Na tomto pozadí sa prirodzene musíme obávať zhoršenia problému cenzúry, najmä v slobodných médiách, ale
predovšetkým vo veľkej časti serióznej vedeckej komunity, ktorá bola už v minulosti vylúčená z diskurzu.
A bez slobodnej diskusie sa rozhodne nemôžeme priblížiť k pravde, ktorá je tu naliehavo potrebná.
To všetko na pozadí pretrvávajúcej absencie nezávislého, právne záväzného dozorného orgánu, ktorý by
napríklad pána Tedrosa klepol po prstoch, ak by vyhlásil falošnú alebo pandemickú núdzovú situáciu.
Teoreticky musí vopred zvážiť riziká a prínosy každého jednotlivého opatrenia, ktoré odporúča.
Štáty s liberálnou ústavou to musia urobiť tiež.
Ale keďže ho nikto nekontroluje, pretože neexistujú žiadne kontrolné mechanizmy, môže jednoducho svojvoľne nariadiť
falošnú a pandemickú núdzovú situáciu, ako aj tieto odporúčania.
WHO naďalej útočí na štátnu správu ako chobotnica.
V súčasnosti má byť zriadený národný orgán IHR a majú sa posilniť tzv. základné kapacity na rôznych administratívnych úrovniach,
samozrejme, vrátane boja proti tzv. infodémii, t. j. v oblasti boja proti údajným dezinformáciám, kde si WHO
a členské štáty vyhradzujú príslušný monopol na pravdu.
Neexistuje žiadny nezávislý dozorný orgán.
Odporúčania môžu zahŕňať masívne zásahy do základných práv, ktoré, ak sa neskúmajú z hľadiska pomeru rizika a prínosu, môžu
viesť k masívnemu porušovaniu základných práv na celom svete.
Financovanie výskumu vakcín a liekov je nevyhnutne technicky spojené s takzvaným výskumom získania funkcie.
Ten je zasa spojený s výskumom biologických zbraní a súvisiace bezpečnostné riziká sú zjavné.
Inými slovami, existuje ešte väčšie riziko, že tieto nariadenia WHO nakoniec spôsobia
nebezpečenstvá, ktorým chce WHO podľa svojich slov zabrániť.
V skutočnosti má krajina ako napríklad Nemecko povinnosť vyplývajúcu z medzinárodného
práva na úrovni WHO, keď IHR nadobudne platnosť.
Nemecko však teoreticky môže povedať: Stop, nebudem na národnej úrovni uplatňovať to, čo odporúča
napríklad pán Tedros, pretože by to porušilo základný zákon.
Je to teoreticky možné a mali by to skutočne urobiť.
V praxi sme videli, že štáty prenášajú zodpovednosť na WHO.
Nemecko je aj tak jedným z hlavných štátnych sponzorov WHO.
Nemecko ochotne vykoná.
Nemecko už aspoň v minulosti nevenovalo pozornosť požiadavkám základného zákona.
Inými slovami, na tomto pozadí čelíme nebezpečenstvu vytvorenia zahraničím kontrolovaného a totalitného globálneho
zdravotného režimu a, samozrejme, nebezpečenstvu dlhodobého a masívneho porušovania ľudských práv.
Ľudská dôstojnosť je nedotknuteľná.
Štát, ktorý zasahuje do telesnej integrity, do základných občianskych slobôd, musí tento zásah vždy odôvodniť.
Vždy musí zvážiť riziká a výhody.
Toto zdôvodnenie sme v Nemecku a v mnohých krajinách sveta nepočuli od roku 2020.
Nepočuli sme žiadne dôkazy.
Štát tu má povinnosť, ktorú si nesplnil!
Už len tým, že neposkytuje toto zdôvodnenie, sa dopúšťa porušovania ľudských práv v
obrovskom rozsahu. Čo sa s tým dá robiť?
Samozrejme, musíme čo najviac rozprúdiť verejnosť, a preto sú tu zastúpené aj dôležité médiá. Demonštrácie, letáky a tak
ďalej. Ale najdôležitejšie je teraz zatriasť tými, ktorí sú na zodpovedných miestach, tými, ktorí majú ešte dobrú vôľu.
Je veľmi dôležité podať žalobu, skrátené konanie, ústavnú sťažnosť, čo je mimoriadne dôležité.
Každý jednotlivec sa napríklad môže obrátiť na svojho poslanca vo volebnom obvode.
A títo ľudia sa snažia upozorniť na tento problém.
Existuje mnoho spôsobov, ako sa zapojiť.
Aj len rozhovory s priateľmi, známymi, susedmi, kde je malá škvírka vo dverách otvorená.
Musíme a naozaj musíme vynaložiť všetky sily. Neexistuje opatrenie, ktoré by nebolo dôležité.
Povedal by som však, že by sme sa mali zamerať na presviedčanie, vzdelávanie, výchovu a vzdelávanie politických činiteľov.
Osobne vidím len malú šancu u federálnej vlády.
Preto sa touto petíciou snažíme presvedčiť Bundestag, aby vyzval spolkovú vládu, aby sa od nej odhlásila.
A samozrejme, ak by boli veci v poriadku, ústavná sťažnosť proti týmto úplne nezákonne prijatým VZN by musela byť
skutočne úspešná, ak by sme ešte mali normálne podmienky.
Dúfame a počítame s návratom k normálnym podmienkam.
A my všetci sa budeme snažiť prispieť svojím dielom. Veľmi pekne vám ďakujem.