Ma, 2024. június 17-én az Együtt a szabadságért szervezet sajtótájékoztatóra hívott minket ide, a gyönyörű Taunus-vidékre.
A mai napon rengeteg témát kell megvitatni.
Dr. Pfeil többek között a nemzetközi jog megsértésével elfogadott Nemzetközi Egészségügyi Szabályzatról beszél.
Mint tudják, ezeket jó két héttel ezelőtt fogadták el a WHO genfi közgyűlésén.
Dr. Pfeil: Igen, az IHR nemzetközi jogot sértő elfogadására.
Az Egészségügyi Világközgyűlésen tehát eléggé izgalmas volt, ahogyan ezeket az IHR-eket állítólag elfogadták.
És természetesen fontos, hogy röviden felvázoljam ezeknek a nemzetközi egészségügyi szabályozásoknak a
legvitatottabb aspektusait és azt, hogy mit tehetünk.
Röviden a WHO témájáról:
Gyakran hallani, hogy ez egy magánszervezet.
Hivatalosan a WHO egy kormányzati szervezet.
Más szóval, ez az államok klasszikus társulása egy meghatározott cél érdekében.
Itt hivatalosan azt állítják, hogy az egészséget, a közegészségügyet akarják előmozdítani.
Az ilyen szervezeteknek általában saját szerveik is vannak.
Itt van az Egészségügyi Világközgyűlés.
A tagállamok képviselői oda vannak kiküldve.
Aztán van egy végrehajtó testület, a Végrehajtó Tanács, majd - ami nagyon fontos és nagyon mindenható -
a főigazgató, aki az úgynevezett Titkárság élén áll.
Az eredeti terv két nemzetközi szerződés elfogadása volt.
Az egyik az IHR, amely már létezik egy 2005-ös alkotmányban, de amelyet most átfogóan felülvizsgáltak.
Aztán voltak olyan tervek is, hogy egy új nemzetközi szerződést fogadjanak el, az úgynevezett pandémiás szerződést.
A világjárványról szóló szerződés elfogadását elhalasztották, itt nagy nyomásgyakorlás folyik, lehetőleg legkésőbb a
jövő évi Egészségügyi Világközgyűlésen - ezt akarja Tedros úr.
Azok az emberek, akik mögötte állhatnak, remélik, hogy esetleg még idén elfogadják.
Pontosan, ami az idővonalat illeti. Azt állították, hogy az IHR-t elfogadták.
Ha csak feltételezi, akkor tizenkét hónap múlva automatikusan hatályba lépnek.
Kivéve, ha az érintett államok kifejezetten kimondják az úgynevezett opt-out-ot.
Más szóval, tíz hónapon belül tiltakoznak a hatálybalépés ellen.
Ez március 31-ig tart.
A Nemzetközi Egészségügyi Szabályzat elfogadása - idézőjelben mondom - nagyon furcsa módon történt.
Egyrészt, ott van az IHR 55. cikkének kötelező eljárási követelménye.
Eszerint a végleges változatnak, amelyet később szavazásra bocsátanak, legalább négy hónappal az Egészségügyi Világközgyűlés
szavazása előtt az államok rendelkezésére kell állnia.
A cél természetesen az, hogy az államok felismerjék a politikai, gazdasági, adminisztratív és pénzügyi következményeket.
Azt is ellenőrizniük kell, hogy ezek az IHR módosítások összeegyeztethetők-e például
nemzeti alkotmányukkal vagy a nemzetközi joggal.
Ehelyett Genfben voltunk, és ott tartottunk reggel sajtótájékoztatót, mint ügyvédek.
A párhuzamos eseményen még nem tudtuk, hogy ez az őrület este fog megtörténni, hogy állítólag már elmúlt.
Hogy ment ez valójában?
A szavazásról még mindig van egy videofelvétel - ez még mindig látható a honlapon.
Persze az egész csarnokot nem lehet látni, amennyire én láttam, de tényleg csak a plenumot elöl.
Az elnök ezután azt kérdezi: Ez a végleges változat mindenki számára elérhető? Nem látok ellenvetést.
És akkor megkérdezi, igen, mindenki egyetért? És akkor megint jön: nem látok ellenvetést. Nem látok ellenvetést.
Tehát ez egy nagyon furcsa eljárás, különösen, hogy a 72. eljárási szabály ezt írja elő:
A szavazást kézfeltartással, vagy akár név szerinti szavazással is el kell végezni, ha ezt kérik.
Ez volt a csend az erdőben. Szóval egy nagyon, nagyon kétes történet.
Aztán azt állították, hogy egyhangúság, amit senki sem tud igazolni, aki most megnézi ezt a videót.
Pozitívan jelentették, hogy 37 ország kifejezetten kiállt az IHR elfogadása mellett.
Van egy lista, amelyen természetesen szerepel Németország és számos európai ország, valamint más országok, például az USA.
De a vita során nagy ellenállás is kialakult.
Tehát Fehéroroszország, Irán, Argentína, Costa Rica és más országok - Szlovákia
nagyon fontos, gondoljunk csak erre a támadásra.
A kifogásoknak is helyt adtak. Ezért ez a furcsa történet.
Egyáltalán elérték a határozatképességet?
99 államnak kézfeltartással kellett volna kifejezett hozzájárulását adnia. Nagyon megkérdőjelezhető.
Ezért egyértelműen csak az 55. cikk (2) bekezdése miatt.
Marianne Grimmenstein nagyon jól mondta: a WHO megszegi a saját szabályait.
A szavazás ellentétes a nemzetközi joggal, ezért érvénytelen.
És minden olyan állam, amely nem mond ellent ennek, valójában teljesen rosszul jár.
A fő tartalom.
A nemzetközi szintű közegészségügyi vészhelyzet mellett - amit rövidítve Fake-nek nevezünk, milyen rossz - most már létezik
az eszkalációnak ez az új formája, a pandémiás vészhelyzet.
Az is furcsa, hogy például egy állítólag nagyon veszélyes, határokon átnyúló fertőző betegség miatt állítólag csak az
egészségügyi rendszerek kapacitásának meghaladásával vagy társadalmi és gazdasági
zavarok okozásával járó magas kockázatról van szó.
Jogi szempontból azt is meg kell kérdezni, hogy ezek a kritériumok alkalmasak-e egy ilyen
világjárványos vészhelyzetre, amely aztán az alapvető jogokba való tömeges beavatkozást hivatott igazolni.
Mert ez nem magának a betegségnek köszönhető, hanem az állami keretfeltételek kérdése.
Az tehát valójában, ez valójában egy rossz indok az alapvető jogokba való beavatkozásra, amit aztán egy Tedros
főigazgató a világjárvány miatt vészhelyzetben javasolhat.
És félő, hogy a pandémiás vészhelyzet még szigorúbb beavatkozásokat fog indokolttá tenni.
Ezután nagyon problematikusak az úgynevezett releváns egészségügyi termékek, és egy nagyon fontos új elv a
WHO-nál az úgynevezett méltányosság, az elosztási igazságosság.
Ez arra a tényre utal, hogy a szegényebb országok, a fejlődő országok idézőjelben, most szintén részesülnek az úgynevezett
vakcinák, természetesen a modRNA technológia és a gyógyszerek áldásaiból, amelyek azoktól a - és ezt nagyon
ironikusan mondom - gyógyszeripari cégektől származnak, amelyek közvetve vagy közvetlenül a WHO társszponzorai.
És itt, legkésőbb ezen a ponton felmerül a kérdés: Ki irányítja valójában a WHO-t?
Tényleg még mindig az államok, vagy már a szponzorok?
Köztudott, hogy a WHO finanszírozásának csaknem 85 százaléka önkéntes adományoktól függ, beleértve számos, közvetlenül
vagy közvetve a gyógyszeripartól származó magánadományt.
Csak a Bill Gates Alapítvány közvetlenül vagy közvetve valószínűleg a WHO teljes
költségvetésének 20 százalékához járul hozzá.
Most azonban az úgynevezett félretájékoztatás és dezinformáció elleni küzdelem kifejezetten az IHR-ben van rögzítve.
Ezzel összefüggésben mintegy 40 partnerségi megállapodást kötöttek a digitális szektor nagy technológiai cégeivel, a
Google-lal, a Facebookkal és hasonlókkal, természetesen a háttérben a Microsofttal, amelyek
tartalmát szintén nem hozták nyilvánosságra.
Ezzel a háttérrel szemben természetesen tartanunk kell a cenzúra problémájának súlyosbodásától, különösen a szabad médiában,
de mindenekelőtt a komoly tudományos közösség nagy részében, amely már a múltban is ki volt zárva a diskurzusból.
És szabad diskurzus nélkül biztosan nem tudjuk megközelíteni az igazságot, amelyre itt sürgősen szükség van.
Mindezt annak fényében, hogy továbbra is hiányzik egy független, jogilag kötelező erejű felügyeleti szerv, amely
például Tedros úrnak az ujjaira csapna, ha hamis vagy világjárványos vészhelyzetet hirdetne.
Elméletileg minden egyes általa javasolt intézkedés kockázatát és hasznát előzetesen mérlegelnie kell.
A liberális alkotmánnyal rendelkező államoknak is ezt kell tenniük.
De mivel senki sem ellenőrzi őt, mivel nincsenek fékek és ellensúlyok, egyszerűen önkényesen elrendelheti a hamis és
a pandémiás vészhelyzetet, valamint ezeket az ajánlásokat.
A WHO továbbra is polipként támadja az államigazgatásokat.
Létrejön egy nemzeti IHR-hatóság, és a különböző közigazgatási szinteken meg kell erősíteni az úgynevezett alapvető
kapacitásokat, beleértve természetesen az úgynevezett infodémia elleni küzdelmet is - azaz az állítólagos
félretájékoztatás elleni küzdelmet, ahol a WHO és a tagállamok fenntartják az igazság megfelelő monopóliumát.
Nincs független felügyeleti szerv.
Az ajánlások az alapjogok masszív megsértését vonhatják maguk után, ami, ha nem vizsgálják meg a kockázat-haszon arányt,
az alapvető jogok tömeges megsértéséhez vezethet világszerte.
Az oltóanyagokkal és gyógyszerekkel kapcsolatos kutatások finanszírozása technikailag elkerülhetetlenül
kapcsolódik az úgynevezett "gain-of-function" kutatáshoz.
Ez viszont a biofegyverek kutatásához kapcsolódik, és a kapcsolódó biztonsági kockázatok nyilvánvalóak.
Más szóval, még nagyobb a kockázata annak, hogy ezek a WHO-szabályozások végül is azokat a veszélyeket fogják
előidézni, amelyeket a WHO állítólag meg akar előzni.
Valójában egy olyan országnak, mint például Németország, a WHO szintjén nemzetközi jogi
kötelezettsége van, amikor az IHR hatályba lép.
Németország azonban elméletileg azt mondhatja: "Állj, nem fogom végrehajtani nemzeti szinten azt, amit
például Tedros úr javasol, mert az az Alaptörvénybe ütközne.
Ez elméletileg elképzelhető, és meg is kellene tenniük.
A gyakorlatban azt láttuk, hogy az államok a WHO-ra hárítják a felelősséget.
Németország egyébként is a WHO egyik fő állami támogatója.
Németország készségesen kivégzi.
Legalábbis a múltban Németország már nem fordított figyelmet az alaptörvény követelményeire.
Más szóval, ennek fényében egy idegen irányítású és totalitárius globális egészségügyi rendszer létrehozásának veszélyével
kell szembenéznünk, és természetesen végső soron az emberi jogok hosszú távú és tömeges megsértésének veszélyével.
Az emberi méltóság sérthetetlen.
Az államnak, amely beavatkozik a testi épségbe, az alapvető polgári szabadságjogokba,
mindig indokolnia kell ezt a beavatkozást.
Mindig mérlegelnie kell a kockázatokat és az előnyöket.
Németországban és a világ számos országában 2020 óta nem hallottuk ezt az indoklást.
Nem hallottunk semmilyen bizonyítékot.
Az államnak itt kötelessége van, nem teljesítette!
Már azzal is, hogy nem adta meg ezt az indoklást, máris tömegesen megsérti az emberi jogokat. Mit lehet tenni ez ellen?
Természetesen a lehető legjobban fel kell ráznunk a nyilvánosságot, ezért fontos médiumok is képviseltetik magukat
itt. Tüntetések, szórólapok és így tovább. De a legfontosabb most az, hogy felrázzuk a felelős
pozíciókban lévőket, azokat, akik még jóakaratúak.
Nagyon fontos, hogy jogi lépéseket tegyünk, sommás eljárások, alkotmányjogi panaszok, rendkívül fontos.
Például minden egyén beszélhet a választókerületében lévő parlamenti képviselőjével.
És ezek az emberek megpróbálják felhívni a figyelmet a problémára.
Itt sokféleképpen lehet részt venni.
Akár csak beszélgetni a barátokkal, ismerősökkel, szomszédokkal, ahol egy kis résnyire nyitva van az ajtó.
Itt tényleg mindent meg kell tennünk, és tényleg mindent meg kell tennünk. Nincs olyan intézkedés, amely ne lenne fontos.
De azt mondanám, hogy a hangsúlyt valóban a meggyőzésre, az oktatásra, az oktatásra, az oktatásra, a
politikai döntéshozók oktatására kellene helyezni.
Én személy szerint kevés esélyt látok a szövetségi kormánynál.
Ezért próbáljuk ezzel a petícióval meggyőzni a Bundestagot, hogy szólítsa fel a szövetségi kormányt a kilépésre.
És persze, ha a dolgok rendben lennének, akkor egy alkotmányjogi panasz ezekkel a teljesen törvénytelenül elfogadott
IGV-kkel szemben valóban sikeresnek kellene lennie, ha még mindig normális körülmények között élnénk.
És reméljük és számítunk arra, hogy visszatérnek a normális körülmények.
És mindannyian megpróbálunk hozzájárulni. Köszönjük szépen.