2019 m. birželio 2 d. minint penktąsias pasikėsinimo į Walterį Lübcke'ę metines, rodome ištraukas iš
dokumentinio filmo "Tiefer Staat" (www.kla.tv/16518).
Šiuo vis dar labai aktualiu dokumentiniu filmu siekiama atkreipti dėmesį į tai, kad politika, žiniasklaidos kampanijos ir net
žmogžudystės nėra nei atsitiktinės, nei savavališkos, bet, remiantis pagrįstais tyrimais, beveik be
kliūčių vykdomos pagal iš anksto parengtą darbotvarkę.
Atsižvelgdami į Lübcke nužudymo bylą, politikai ir pagrindinė žiniasklaida šiuo metu įspėja apie tariamai smarkiai išaugusį
neapykantos ir neapykantą kurstančių kalbų skaičių ir dešiniojo radikalizmo augimą, kuris
esą vis dažniau kyla iš tokių partijų kaip AfD.
Tačiau kruopščiai ištirti faktai, pateikti trumpame Kla.TV dokumentinio filmo "Giluminė valstybė" variante,
rodo, kad norint suvokti tikrąsias sąsajas ir aplinkybes, reikia kritiško ir įžvalgaus žvilgsnio.
NSU dalyvavimas
Siaubas kaip priemonė
Šimtmečių senumo slapti planai
Lübcke nužudymo byla
Kas yra giluminė valstybė?
"Giluminė valstybė"
2019 m. birželio pradžioje nužudžius Vokietijos CDU politiką daktarą Walterį Lübcke'ę, ištisas
savaites sklandė žinios apie nužudymo aplinkybes.
Nusikaltimo motyvu laikoma "dešiniųjų neapykanta", kurią Lübcke esą užsitraukė dėl savo pareiškimo,
padaryto 2015 m., pačiame pabėgėlių krizės įkarštyje.
Pagrindinės žiniasklaidos priemonės iš karto perteikė fiksuotą vaizdą: "Dešiniųjų teroras yra pavojus Nr. 1".
Devintajame dešimtmetyje kairiųjų terorizmas vis dar buvo vadinamas "visuomenės priešu numeris vienas".
Kaip visuomenės nuomonė galėjo pasikeisti 180 laipsnių kampu?
Ar "dešiniojo terorizmo" ir "kairiojo terorizmo" priešų įvaizdžiais nesiekiama nukreipti dėmesio nuo visai
kitų jėgų, kurios griauna teisinę valstybę ir demokratiją?
Žymus šveicarų istorikas ir taikos tyrinėtojas Dr. Daniele Ganseris šiame kontekste kalba apie vadinamąją "giliąją
valstybę", kuri įsiskverbė į demokratines struktūras visame pasaulyje, vykdydama slaptą karą ir melagingas operacijas.
Kas yra "gilioji valstybė"?
Nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio terminas "gilioji valstybė" vartojamas apibūdinti demokratiškai neįteisintoms
galios ir sprendimų priėmimo struktūroms slaptosiose tarnybose, kariuomenėje, politikoje ir teismų sistemoje.
Nuo XX a. dešimtojo dešimtmečio buvo atskleisti visame pasaulyje veikiantys tinklai, kurie
slapta įgyvendina slapto valdžios elito interesus.
Nepriklausomai nuo to, kuri politinė partija šiuo metu yra valdžioje, prisidengiant demokratija
buvo ir yra nepastebimai įgyvendinami seni planai.
Tikslas - pasauliniu mastu dominuojančių šeimų (pvz., Rotšildų, Rokfelerių) galios didinimas ir pinigų kaupimas.
Gilioji valstybė - 1 pavyzdys: Vokietijos valstybės institucijų dalyvavimas NSU byloje
2000-2006 m. buvo įvykdytos vadinamosios "kebabų žudynės", už kurias atsakinga tik Beate Zschäpe vadovaujama
dešiniojo sparno teroristinė grupuotė "Nacionalsocialistinis pogrindis" (sutrumpintai NSU).
Įvairūs tiriamosios žurnalistikos žurnalistai, pavyzdžiui, Jürgenas Elsässeris, tyrė bylą, be
kita ko, analizuodami teismo posėdžių stenogramas.
Paaiškėjo, kad į NSU bylą buvo įtrauktos valstybės institucijos, pavyzdžiui, Tiuringijos Konstitucijos apsaugos biuras.
Pavyzdžiui, Andreasas Temme akivaizdžiai dalyvavo kuriant NSU tinklą ir tiesiogiai ar netiesiogiai
vykdant minėtas kebabų žmogžudystes, tačiau tai niekada nebuvo nuodugniai ištirta teisme.
Įrodyta, kad Tiuringijos Konstitucijos apsaugos biuras aktyviai dalyvavo finansuojant ir plėtojant NSU supantį dešiniųjų tinklą.
NSU aplinkoje taip pat įvyko paslaptinga liudininkų mirtis.
Tai, kad 19 su NSU byla susijusių bylų buvo sunaikinta, o likusios bylos iš pradžių
buvo užblokuotos 120 metų, yra ypač sprogstama.
Vėliau šis blokavimo laikotarpis buvo sutrumpintas iki 2044 m.
Ar Vokietijos valstybė bando nuslėpti savo dalyvavimą NSU aferoje?
Gilioji valstybė - 2 pavyzdys: Lübcke nužudymo byla: veikia "gilioji valstybė"?
Po CDU politiko ir Kaselio apygardos prezidento Dr. Walterio Lübcke's nužudymo pasipylė pranešimai
ir komentarai apie šios žmogžudystės aplinkybes.
Oficialiais duomenimis, birželio 2 d. naktį Lübcke buvo nužudytas šūviu į galvą savo valdos terasoje.
Teigiama, kad nusikaltėlis yra dešiniojo sparno ekstremistas Stephanas E.
Galimas nusikaltimo motyvas - "dešiniųjų neapykanta", kurią politikas, be kita ko, esą užsitraukė
dėl savo pareiškimo pabėgėlių krizės įkarštyje.
Nors po tyrimų dar negalima daryti aiškių išvadų, žiniasklaidos antraštės jau dabar perteikia bendrą
vaizdą: "Dešiniųjų teroras - didžiausias pavojus".
Neabejotina, kad dešiniųjų ar kairiųjų ekstremistų neapykantos motyvuotas teroras turi būti griežtai pasmerktas ir už jį turi
būti kuo griežčiau baudžiama, nekeliant jokių abejonių ar išlygų.
Tačiau ar tikrai Walterio Lübcke's smurtinę mirtį galima vienareikšmiškai ir
išimtinai sieti su dešiniųjų ekstremistų aplinka?
Bent jau kai kurios sąsajos kelia svarbių klausimų:
1. mirusį Walterį Lübcke rado jo sūnus, kuris iškvietė ne greitosios pagalbos gydytoją, o draugą
paramediką iš priešais vykstančio mugės vakarėlio.
Paaiškėjo, kad jis suklastojo nusikaltimo vietą, pašalindamas kraują ir galbūt kitus pėdsakus.
Gerokai vėliau atvykusios greitosios pagalbos tarnybos išsivežė Walterį Lübcke'ę, nors
kulka jo galvoje buvo aptikta tik ligoninėje.
2. Buvęs Konstitucijos apsaugos pareigūnas Andreas Temme, kuris jau atliko abejotiną vaidmenį 2000-2006 m. dešiniojo NSU tinklo
- Nacionalsocialistinio pogrindžio - įvykdytose žmogžudystėse, vėliau perėjo dirbti į Walterio Lübcke's vyriausybinę agentūrą.
Įrodyta, kad Temme tiesiogiai ar netiesiogiai dalyvavo kuriant NSU tinklą ir vykdant žmogžudystes.
Dešimties daugiausia turkų kilmės aukų nužudymo serija priskiriama tik dešiniųjų tinklui.
Tikram žmogžudysčių tyrimui masiškai trukdė valstybė.
2011 m. pabaigoje Federalinė konstitucijos apsaugos tarnyba sunaikino mažiausiai 19
sprogmenų bylų, o likusios buvo užblokuotos 120 metų.
Aplink NSU teismo procesą akivaizdžiai mirė keliolika liudytojų.
Pažymėtina, kad Liubkės nužudymo byloje vienas iš Temmės slaptųjų agentų vėl glaudžiai susijęs su kaltinamuoju Stefanu E..
3. 2015 m. NSU tyrimo komitetui buvo pateiktos bylos, kuriose buvo "įslaptintas dokumentas su svarbia
informacija" apie Stephaną E., įtariamąjį Lübcke byloje.
Tačiau, kaip pranešė "Hessischer Rundfunk", Valstybinė konstitucijos apsaugos tarnyba nebeturi
įtariamo Kaselio apygardos pirmininko žudiko asmens bylos.
Todėl faktai nėra aiškūs. Nepaisant to, tyrimai atliekami tik prieš "dešiniuosius".
Bet kokie dar galimi motyvai Liubkės nužudymo byloje?
1 Liubkės regiono taryba, be kita ko, išduoda licencijas vėjo jėgainėms.
Lübcke vadovavimo laikotarpiu ne kartą kilo konfliktų dėl šių licencijų, iš dalies dėl to, kad Lübcke
sūnūs patys valdo keletą vėjo ir saulės energijos parkų.
Būdama apygardos prezidentė, J. Lübcke labai "ryžtingai" leido statyti vėjo jėgaines, taip pat ir svarbiose gamtos
apsaugos teritorijose, dėl to kartais kildavo piktų protestų.
2 Taip pat galima manyti, kad Kalabrijos mafija "Ndrangheta" įvykdė kraujo praliejimo aktą. Ji
jau ne vienerius metus aktyviai veikia Kaselyje.
Įrodyta, kad "Ndrangheta" plauna milijardus pinigų iš narkotikų, ginklų, raudonųjų žibintų ir lažybų punktų, daugiausia per vėjo
turbinas, todėl 2013 m. visoje šalyje buvo surengtas reidas.
Apibendrinant galima teigti, kad įvairios tyrimų platformos priėjo prie išvados, jog Lübcke nužudymo
bylos faktai yra labai neaiškūs ir net prieštaringi.
Nepaisant to, kol kas dėl nužudymo kaltinami tik "dešinieji ekstremistai", o politikai jau traukia atsakomybėn.
Federalinis vidaus reikalų ministras Horstas Seehoferis nori gerokai sustiprinti "kovą su dešiniuoju ekstremizmu"...
Tačiau tokios antraštės neleidžia abejoti, kokia kryptimi iš tikrųjų bus nukreiptos šios pasekmės:
Birželio 19 d. FAZ: "Walterio Lübcke's nužudymas - CDU priskiria atsakomybę AfD"
arba ZEIT ONLINE: "Annegret Kramp-Karrenbauer kaltina AfD dėl Walterio Lübcke's mirties".
SPD atstovas biudžeto politikai Johannesas Kahrsas socialiniame tinkle "Twitter" ragina: "... uždrauskite AfD,
tada atleiskite AfD narius iš valstybės tarnautojų pareigų".
Šie pareiškimai siejami su AfD kritiška pozicija Vokietijos vyriausybės migracijos politikos atžvilgiu,
kuri visiškai nediferencijuotai tapatinama su ksenofobija, tapusia dirva šiai žmogžudystei.
Žiniasklaidos kūriniai, tokie kaip NSU ir Lübcke nužudymai, kurie buvo išpūsti iki "didelės grėsmės iš dešiniųjų", akivaizdžiai
skirti pateisinti cenzūrą, sekimą, sankcijas ir draudimus tokioms partijoms kaip AfD, švietimo judėjimams ir laisvajai
žiniasklaidai ir net sistemos kritikų išstūmimą iš visuomenės.