Liechtensteini huvigrupp INITIAATIIV A kutsus 7. veebruaril 2024. aastal jurist Philipp
Kruse'ile WHO pandeemiateemalisele infopäeva.
INITIAATIIV A tähistab algust, ümberhindamist ja selgitamist.
Philipp Kruse vaatleb oma ettekandes seoseid pandeemialepingu ja
rahvusvaheliste tervishoiueeskirjade vahel.
Seda tehes selgitab ta lihtsalt ja selgelt, mis on kaalul, eriti seoses
rahvusvaheliste tervishoiueeskirjade muutmisega.
Ma tahaksin teid väga tänada nende lahkeimate tutvustavate sõnade ja sooja vastuvõtu eest.
Tahaksin alustuseks öelda, et mul on väga suur au täna õhtul teiega rääkida.
Täna on meie juures Liechtensteini pärandivürst.
Teie Kõrgeausus, tänan teid väga, et võtsite aega täna õhtul siin viibida.
Mul on suur au, et saan seda teile lähemale tuua.
Kuid minu jaoks on ka suur au, et paljud Liechtensteini parlamendi liikmed, st rahva esindajad,
on siin, et saada sellest küsimusest ülevaade.
Ja viimasena, kuid mitte vähemtähtsana, tahaksin teid, kes te siia tulite, soojalt tervitada ja
tänan teid avatud suhtumise eest sellesse teemasse.
Lubage mul eelnevalt öelda, et tänase õhtu programmi pealkiri on: WHO pandeemiaga seotud lepingud.
Ja loomulikult viitab see kahele õigusaktile, mille üle praegu arutatakse
ja mille üle peetakse läbirääkimisi.
2021. aasta lõpus, peaaegu kaks aastat pärast pandeemia algust, otsustasid WHO ja selle
liikmesriigid anda WHO-le rohkem pädevust üle, sest nad uskusid, et kogu maailm oli 2020. aastal, 2020.
aasta alguses, COVID-19 nähtuseks ettevalmistamata ja et WHO oli reageerinud liiga nõrgalt.
Seejärel kutsuti detsembris, 2021. aasta detsembri alguses kokku erakorraline üldkogu, kus otsustati
pidada läbirääkimisi ja anda kahe töörühma abil kaks eraldi õigusakti, mis kujutavad endast uue
WHO struktuuri, WHO laiendatud pädevuse sambaid.
Ja seepärast peame alati rääkima kahest lepingust.
Üks neist on pandeemiast tulenev leping, mis on nüüd kõigi huulil, tegelik uus leping, mida varem ei olnud
ja mille üle hääletamiseks on mais toimuval Maailma Tervishoiuassambleel
vaja kahekolmandikulist häälteenamust.
Teine on olemasoleva rahvusvahelise lepingu kohandamine.
Need on rahvusvahelised tervishoiueeskirjad.
Rahvusvahelised tervishoiueeskirjad on samuti rahvusvahelise õiguse kohane leping.
Ja kuna WHO põhikirja loogika kohaselt on need rahvusvahelised tervishoiueeskirjad vaid tehnilised
suunised, siis kirjutati WHO põhikirja omal ajal sisse, et sellised tervishoiusuunised nõuavad
vaid WHO maailmakonverentsi lihthäälteenamust.
Nii et järgmise aasta mais on lihtne häälteenamus, mille tagajärjeks on automaatne jõustumine.
See on eriti murettekitav, sest just nendes tegelikult tehnilistes tervishoiueeskirjades on kõige
tõsisemad muudatused, palju tugevamad muudatused kui pandeemiateemalises lepingus.
Seepärast piirdun ma täna õhtul ajapiirangute tõttu ainult rahvusvaheliste
tervishoiueeskirjade kohandamise tugevaima mõjuga.
See tähendab, et ma ei tee tehnilisi märkusi uue pandeemialepingu kohta, vaid keskendun
rahvusvaheliste tervishoiueeskirjade kohandamisele.
Te olete umbes kuulnud, kes ma olen.
Ma omandasin juristi kutse Šveitsis, Bernis.
Olen šveitslane, läbisin Šveitsi sõjaväeteenistuse ja olen alates 1997. aastast jurist, äriõiguse
jurist, kes on spetsialiseerunud maksuõigusele, ja otsustasin oma kasuks 2020. aasta lõpus:
Soovin anda oma panuse riigi meetmete läbivaatamisse kohtumenetluse kaudu, mõistuspõhisesse
diskursusesse, põhiseaduslikusse diskursusesse.
Ja nii hakkas mind kaks aastat tagasi üha enam huvitama WHO, mistõttu
spetsialiseerusin ka sellele valdkonnale.
Siiski võin teile öelda, et see on pro bono tegevus, kuid see teeb mulle suurt au, kui mul
lubatakse rääkida parlamendiliikmetele, poliitikutele ja ka huvitatud kodanikele.
Ja nüüd, kuna meil on tõesti vaid lühike aeg, läheme otse medias res.
Keskendun nende rahvusvaheliste tervishoiueeskirjade kõige olulisematele, kõige
olulisematele kohandamisettepanekutele.
Ja siis annan teile oma põhiseadusliku hinnangu selle kohta ja kommenteerin ka küsimust lõpus:
Kes tegelikult rahastab seda Maailma Terviseorganisatsiooni?
Ja kus on liikumapanevad jõud?
Kas riigid ise rahastavad WHOd oma sissemaksete kaudu või on töös muud jõud?
Rahvusvahelised tervishoiueeskirjad (IHR)
Kui te lähete WHO kodulehele, siis näevad need välja umbes nii (pilt kodulehelt on näidatud).
Eriti murettekitavaid kohandusi näeme kuues valdkonnas.
Kuues valdkonnas - ma vaatan need ükshaaval läbi.
Kõik valdkonnad ei võta sama palju aega, kolm esimest veidi rohkem, kolm viimast veidi vähem.
Ma tahaksin teile näidata kõike, mida ma teile esitan, võite näha nendest tervishoiueeskirjadest.
Võite seda ette lugeda.
Ma ei leiutanud seda.
Ja muidugi on midagi öelda ka läbirääkimisstaatuse kohta:
Loeme ikka ja jälle, kui ametlikud esindajad, nagu näiteks diplomaat Nora Kronig 5. detsembri 2023. aasta
Neue Zürcher Zeitungi intervjuus, seda kommenteerivad:
Need praegused kohandamisettepanekud ei ole autoriteetsed.
Vaadake, me peame läbirääkimisi ja jätkame neid kuni Maailma Tervishoiuassamblee alguseni
ning peame rääkima sellest, mis on siis saadaval, mida siis hääletatakse.
Loomulikult ei ole ta täiesti vale.
Läbirääkimised on käimas ja tehakse palju kohandusi.
Aga need alad on siin selleks, et jääda.
Ja miks?
Sest sellest räägivad riigid kogu aeg.
Ja ma tahaksin kasutada võimalust, et seda teile öelda.
Need on selle uue WHO määruse nurgakivid.
Ja nad ei kao enne järgmist maid.
Nüüd esimene punkt:
Erinevatest klauslitest näeme, et WHO peadirektor dr Tedros laiendab tohutult oma
võimalusi erakorralise seisukorra väljakuulutamiseks.
On mitmeid sätteid, mille abil me saame seda tunnistada.
Teisisõnu, kui kellelgi on lubatud kuulutada välja rahvatervisealane hädaolukord, siis
on föderaalne kohus seda mulle kõigis minu senistes kohtuasjades öelnud:
Pandeemia ajal on ametiasutustel laiendatud kaalutlusõigus ja meie kui föderaalkohus ei tohi
sellesse kaalutlusõigusesse sekkuda, kui ei ole tõestatud, et ametiasutused on tegutsenud
vastuolus Maailma Terviseorganisatsiooni nõuetega.
Kas te teate, mida see tähendab?
See tähendab, et Šveitsi föderaalkohus on seni võtnud seisukoha, et
Niikaua kui on tegemist rahvusvahelise tervishoiualase hädaolukorraga, kohaldatakse WHO õigust.
See oli minevik.
Hea, ja see muutub tulevikus veelgi olulisemaks.
Nii näeb see dokument välja, kui te seda Internetis otsite.
Kohandamisettepanekud on olnud avalikul arutelul umbes alates 1. detsembrist, 30. novembrist 2022.
Seejärel anti need 6. veebruaril 2023 uuesti välja veidi atraktiivsemal kujul ja identse sisuga.
Teisisõnu, kõik, mida ma teile praegu esitan, on olnud juba üle aasta
arutlusel ja on avalikkusele kättesaadav.
Nii et siin on see rahvusvaheline tervisehädaolukord, mis on selle
rahvusvahelise tervisehädaolukorra õiguslik alus?
Muide: rahvusvahelise tähtsusega rahvatervise hädaolukord PHEIC.
Ja kuna meil on veidi ajasurve, siis räägin ehk PHEICist ehk
rahvusvahelisest tervishoiu hädaolukorrast.
Ja see on juba 2007. aastast alates õiguslikult siduv tervishoiueeskirjades, mis on kinnitatud artiklis 12.
See oli juba varem olemas.
Ja selle alusel kuulutati 30. jaanuaril 2020. aastal välja koronaviiruse pandeemia hädaolukord.
See kehtis kuni 2023. aasta mai alguseni.
See on kolm aastat ja kolm kuud, meil oli ülemaailmne tervishoiu hädaolukord.
Näiteks on hädaolukordadega seotud vaktsiinide hädaolukorra lubamine, mida muidu ei oleks olemas.
See on praegune õiguslik olukord.
Mis on uut?
Siinkohal olen tekstist välja kopeerinud - nüüd ei peaks olema võimalik mitte ainult rahvusvaheline
ülemaailmne tervishoiu hädaolukord, vaid ka piirkondlik tervishoiu hädaolukord
või tervishoiu hädaolukorra eelstaadium.
Võib olla, et ... Meil on ka teisi sätteid, just nendes kohandustes, kus öeldakse:
Võimalikud ohud, mis ei ole veel realiseerunud, võivad samuti viia erakorralise seisukorra kehtestamiseni.
Siin on juba näha, et tegemist on laiendusega, kuid see ei ole kaugeltki kõik.
Käesolev artikkel 12 sisaldab 2. lisas esitatud otsustuspuu.
Ja selles otsustuspuus on nii-öelda lisatud uusi punkte, mis peaksid eelmise sõnastuse
kohaselt olema piisavad juba ühe aasta jooksul.
Näiteks võib uue alatüübi põhjustatud gripp, st uue alatüübi põhjustatud inimgripp olla
eelduseks või ettekäändeks ülemaailmse tervisehädaolukorra väljakuulutamiseks.
Või raske nakkus, mille puhul ei saa välistada inimeselt inimesele ülekandumist.
Kus saab üldse välistada inimeselt inimesele ülekandumist?
Siis kogu see idee: üks TERVIS, see on kontseptsioon, see on terve mõttekogu, mille kohta on umbes 15 aasta
jooksul ilmunud palju teadusartikleid, mis lõppkokkuvõttes eeldab, et oht, terviseoht ei tule
ainult viirustest, vaid võib tulla ka keskkonnast, loomariigist, bioloogilise mitmekesisuse vähenemisest.
Seda ei vaidlustata.
Kuid kõik see võib anda põhjuse, ettekäände, et kuulutada välja
ülemaailmne tervishoiualane hädaolukord.
Teisisõnu, äärmuslikel juhtudel võib CO2 taseme tõus või temperatuuri tõus - meil on juba Tedroselt väga
selgeid avaldusi selles suunas - tema arvates olla aluseks või ettekäändeks
ülemaailmsele tervishoiu hädaolukorrale.
Nad ütlevad: meil on kõrgemad temperatuurid, meil on rohkem südameinfarkte, sest meil on rohkem
südameinfarkte, me peame kehtestama tervishoiumeetmed.
Või nägid seda eelmisel suvel: Hädaolukorra soojusplaanid Saksamaal.
Mida see tähendab?
See tähendab, et pandeemia ja seega ka hädaolukorra väljakuulutamise eeltingimuste - ma ütleksin,
et ettekäänete - nimekiri on laienemas lõpmatuseni.
Seda ei saa enam kitsendada.
Meie nimetame seda nii, juristid nimetavad seda omavoliks.
Kui võite öelda mis tahes põhjusel: Alates tänasest on taas erakorraline seisukord, ilma piirideta.
Puuduvad selged standardid.
Meil on omavoli keeld praktiliselt kõigis põhiseadustes.
Ja me oleme asendanud absolutistlike valitsejate omavoli seaduslikkuse põhimõttega.
See tähendab, et peavad olema selged standardid ja neid peab olema võimalik kontrollida.
See on esimene kriitikakoht.
Kes kaitseb lõpuks - kes vajutab stoppnuppu?
Kes ütleb, millal pandeemia enam vajalik ei ole?
Kes oskab öelda?
Mitte keegi, kui kogu Maailma Tervishoiuassamblee ei tule kokku ja ei nõua seda.
Niisiis, need on mõned iga demokraatliku põhiseaduse põhielemendid, mida see puudutab.
Ma tulen selle juurde tagasi lõpus oma üldhinnangus.
Minu mõte on see, et meie põhiseaduse põhielemendid on olemas igas riigis, olgu see siis
Liechtensteinis või Šveitsis, mis on eelduseks, et meil on üldse demokraatia.
Ja need on äratuntavad, need on määratletavad, täpselt nagu inimeste elutähtsad funktsioonid,
nagu hingamine, vereringe, immuunsüsteem ja uni.
Kui te lihtsalt lülitate ühe neist elementidest välja, sureb inimene varem või hiljem.
Igal demokraatial on sellised põhinõuded.
Läheme edasi.
Meedias on sageli nii, et kui seda mainitakse, siis seda eitatakse või
tehakse avaldus: See kõik on vaid soovitus.
Jah, minevikus oli see võib-olla nii mõeldud, ja tegelikult, kui te vaatate WHO
põhikirja, artiklit 2, ja loete seda kõike, seda pikka loetelu, siis jõuate järeldusele:
WHO oli kavandatud rahvusvahelise nõuandeorganisatsioonina.
See pakub ekspertiisi, platvormi, need on eksperdid ja sealt saab teadmisi.
See oli põhikontseptsioon.
Miks ma nüüd ütlen, et need soovitused on siduvad?
Tõendina toon välja kolm artiklit muudatusettepanekutes.
Artikkel 1 Määratlusartikkel
Seni on neid soovitusi [...] iseloomustatud kui mittesiduvaid.
Mittesiduv kui iseloomuomadus või tuleks kustutada.
Praegune ettepanek on olnud arutlusel juba aasta.
See on punkt üks. Siis ettepanekute teine element: Artikkel 13 A
Selles öeldakse - ma tõlgin selle otse -, et lepinguosalised tunnustavad WHO-d kui juhtivat või
juhtivat ja koordineerivat asutust ja - siinkohal on tegemist - nad ([...] kohustuvad
järgima [...] = inglise keeles juriidiliselt):
Te kohustute järgima WHO soovitusi.
Te kohustute neid täitma.
Kui te kirjutate sellisele lepingule alla, siis on see rahvusvahelise õiguse alusel kohustus.
Muidugi, jah, ma lähen edasi. Ma tulen järgmise punkti juurde.
Artikkel 42 Olemasolev artikkel, kuid mõningate täiendustega.
Siiani on tervishoiualaste meetmete kohta, mis ei ole veel soovituste kujul, öeldud ainult, et
need tuleb algatada ja viivitamatult lõpule viia [...] liikmesriikide poolt [...].
Ja nüüd kirjutavad nad veel selles artiklis:
Mis saab ajutistest soovitustest ja püsivatest soovitustest, mis varem olid üksnes mittesiduvad?
Nad peavad... [...] need algatatakse ja viiakse viivitamata lõpule.
Neid tuleb alustada, neid tuleb alustada ja viivitamatult lõpule viia.
See on umbes selline terminoloogia sõjaväes, sõjaväes.
Täitke kohe, marss.
See on korraldus.
Tõlgendatakse vastavalt usalduse põhimõttele - lepinguid, rahvusvahelisi lepinguid tõlgendatakse
vastavalt usalduse põhimõttele, st vastavalt rahvusvaheliste
lepingute õiguse Viini konventsioonile.
See selgitab kõike ilusti.
Mõistlik inimene ei saa sellest aru teisiti kui käsuna.
Lühidalt öeldes olen maininud ainult kolme artiklit. On ka teisi viiteid.
Kui riik teeb selle õiguslikult siduvaks, siis on see rahvusvahelise õiguse kohaselt kohustus.
Miks? Olemasolevate tervishoiueeskirjade artiklis 18 on meil kataloog võimalike soovituste
kohta, mis ei olnud varem mõeldud siduvaks.
Ja siinkohal olen ma rõhutanud seda, mis mulle eriti muret teeb.
Nimelt soovitus, et riik võib nõuda vaktsineerimist või muud liiki ettevaatusabinõusid, profülaktikat.
Või rakendada siin näiteks karantiini või muid tervishoiumeetmeid kahtlustatavate isikute suhtes.
Igaüks, kes on jälginud terminoloogiat erinevates määrustes viimase kolme aasta jooksul, sealhulgas
Šveitsi Covid-19 seaduses, määrustes, sealhulgas epideemiaseaduses, muide: nakkuskahtlusega isikud.
Nad kõik olid, kui nad ei suutnud tõestada, et nad olid vaktsineeritud, paranenud
või testitud negatiivselt või kolm G-d.
Ja kaks G-d olid paranenud või vaktsineeritud.
Kõiki teisi peeti nakkuskahtlusega isikuteks.
Nakatumiskahtlusega inimeste suhtes kohaldati rangemaid meetmeid, mis tähendas, et neil ei
olnud juurdepääsu põhiõigustele ega avalikule elule.
Ja sellised inimesed tuleks kindlasti karantiini panna - Austraalias on ehitatud karantiinilaagrid.
Neid ei ole suures ulatuses kasutusele võetud, kuid see muutub võimalikuks.
Ma ei ütle, et seda tehakse, kuid see on võimalik.
Jah, see on kohustus.
Paljud inimesed ütlevad sel hetkel: "Aga seda ei jõustata.
Kohustus ilma sõjalise jõustamiseta ei huvita kedagi.
Jah, see võib olla õige, see avaldus rahvusvaheliste tavapäraste lepingute
kohta, kui tegemist on kalapüügiõigustega.
Siinkohal, kui enamik riike usub, et tervisega seotud hädaolukord on olemas, siis on
sellel enamiku riikide jaoks sõjaline komponent.
Mida siis plaanitakse?
Esiteks on olemas rakenduskomitee, mis peab kontrollima, kas riigid neid
kohandusi ka tegelikult rakendavad.
See komisjon peab sellest mittevastavusest teatama Tervishoiuassambleele.
Siis on olemas vastavuskomisjon, millel on sarnane pädevus, ja nad peavad sellest aru andma
Terviseassambleele, st kõik vastavalt uutele ettepanekutele pärast Terviseassambleed.
Ja tervisekogu, mis vastutab, vastutab rakendamise järelevalve eest ja võib võtta vastu otsuseid.
Kõik, mida tervisekogu enamus otsustab, tuleb teha.
Ja siis saab otsustada sanktsioonide üle.
Te teate, et teistes kontekstides on olemas sanktsioonid.
Siis ärge unustage, et on ka teisi üleüldiseid organisatsioone, näiteks ÜRO.
ÜRO võib võtta meetmeid ka rikkujate vastu.
Siis on meil näiteks tavalised kaubandussanktsioonid, mis on ELi sanktsioonid või reisipiirangud.
Lühidalt öeldes on võimalik kruvisid pingutada.
See võib olla väga tundlik, isegi kui see ei ole sõjavägi, mis võib
sissetungida, sest riik seda ei tee.
Ja viimasena, kuid mitte vähemtähtsana, ärme unusta Maailmapanka.
Maailmapangal on WHO rahastamises oluline roll.
Maailmapank võib mängida otsustavat rolli ka poliitika mõjutamisel,
karmistades laenutingimusi tervete riikide jaoks.
Niisiis, vahekokkuvõte: uued siduvad soovitused.
See tähendab, et WHO-le antakse maksimaalne manööverdamisruum, ka siinkohal
ilma igasuguse võimaluseta de facto täidesaatva võimu kontrollimiseks.
Ma ei ütle, et WHO annab otseselt käsu karantiini kehtestamiseks, kuid WHO lihtsalt ütleb:
Soovitame karantiini kõikides riikides, kus selle testiga saavutatakse
selline ja selline protsentuaalne künnis.
Ja riik ütleb: me oleme jõudnud selle läveni, me oleme testinud täpselt selle testiga ja me ei taha
rikkuda oma kohustust rahvusvahelise õiguse alusel.
Ja nii see toimibki. See on nagu doomino mäng.
Te peate olema selles osas realistlik, võttes arvesse viimase kolme aasta kogemust.
Jah, see tähendab de facto, et diferentseeritud individuaalsed lahendused, nagu näiteks Taani ja Rootsi
on seda teatud määral teinud, on de facto võimatu.
Õiguskaitset ja õiguskindlust enam ei ole.
Ma jõuan kolmanda, väga keskse punkti juurde, kui mitte kõige kesksema punkti juurde.
Midagi, mida me oleme juba varem väga selgelt näinud, ja kuigi me ei ole enam otsese ohu
all Covid-19 poolt, valitseb tsensuur ikka veel.
Tänapäeval on ikka veel üsna raske leida teaduslikes väljaannetes, isegi mujal, näiteks NZZ-s, artiklit,
mis oleks WHO-st erineval seisukohal PCR-testi kasulikkuse kohta -
mida saab öelda, mida ei saa öelda!
Tundub, et on lihtsalt olemas mingi ühiskondlik konsensus, et on olemas ainult see arvamus.
Faktiline tsensuur või WHO kontroll, vähemalt tulevikus on WHO-l seaduslikult
lubatud seda liiki tsensuuri enda kätte võtta.
Kuidas te selle ära tunnete?
Siinkohal oleme ikka veel rahvusvaheliste tervishoiueeskirjade kohandamise protsessis,
ettepanek: artikkel 44, Littera h, mis lihtsalt sätestab, et osalisriigid peaksid tegema koostööd ja
toetama üksteist vale või ebausaldusväärse teabe levitamise vältimisel ning et nad peaksid
toetama üksteist selle vale teabe vastu võitlemisel.
Rahvusvahelistes tervishoiueeskirjades on mõned sarnased sätted.
Ja nüüd näib kogu see asi olevat WHO ja ka ÜRO jaoks nii oluline, et see loogika on sätestatud ka
pandeemialepingus, WHO pandeemialepingu artiklis 18.
Soovitan kõigil meedia esindajatel, kes sõltuvad sellest, et neil lubatakse levitada teavet ja
esitada vaba arvamustevahetus, lugeda artiklit 18.
See on õudusunenägu!
Siinkohal on teabevahetuse ja üldsuse teadlikkuse tõstmise all eesmärk võidelda infodemika vastu.
Selle termini mõte on, et valeinfo on sama ohtlik kui pandeemia, nagu viirus.
Seega on vale teave viirus, mida tuleb võidelda.
Seega tuleb võidelda vale, eksitava või valeinformatsiooni, häirete vastu.
See on väga aktiivne mandaat riikide jaoks, väga aktiivne.
Seda loogikat leiate ka ÜRO teatistest, ma viitan eelmise aasta 22. septembri avalikule
meediateatele, ÜRO Peaassamblee, kus öeldi, et see on üks suurimaid probleeme.
Siis on erinevad WEFi teatised: suurim probleem, millega inimkond tänapäeval
silmitsi seisab, on desinformatsioon.
Ma arvan, et kui teadlased saavad üksteisele avatud diskursuses ja avatud laval vastamisi astuda,
siis on kõige tõenäolisem, et nad saavad teada:
Mis on siin väär- ja desinformatsioon?
Mitte nende mahasurumisega.
Ja see viib lihtsalt väga selge küsimuseni: mis on inimkonna paarituhande aasta pikkune realiseerimine,
mis on iga hea otsustusprotsessi aluseks?
Olgu see siis poliitikas, äris, eraelus või retseptis.
See on üks - põhiteave peab olema õige ja teid ei tohi manipuleerida, ei
ajasurve ega muud manipulatsioonid.
Ja on hädaolukordi, ma möönan seda, ma olin ka sõjaväes - üheksasada päeva sõjaväeteenistust - ma tõesti
nautisin seda, ma ei kahetse ühtegi teenistuspäeva.
Kuid mingil hetkel on otsene oht möödas ja siis tuleb aeglaselt tagasi
pöörduda normaalsuse juurde, ka teabe osas.
Me vajame vaba teavet, avatud arutelu ja teadusega manipuleerimise vältimist, sest
muidu ei saa olla vaba ja tõelist teadust.
Õiglase õigluse kasuks audiatur et altera pars (kuulgu ka teine osa), ja see on
demokraatia põhieliksiir par excellence.
Kui me selle ära võtame, siis puudub meil üldse toimiv teadus.
Siis ei saa olla teadust, ei saa olla demokraatiat, ei saa olla õiglust.
Ja ennäe, meil ei ole mingeid tõendeid, et need on tõesti ohutud, isegi vaktsineerimissoovituste
ja eksperimentaalsete ainete puhul, mille kohta meil ei ole veel ühtegi pikaajalist uuringut.
Kui inimestele siis öeldakse: need on ohutud ja tõhusad, siis me lihtsalt peame teadma:
On olemas kohustuslik rahvusvaheline õigus, mis loodi Teise maailmasõja hirmutegude teadasaamise põhjal, on
olemas rahvusvaheline pakt kodaniku- ja poliitiliste õiguste kohta, artikkel 7, on kohustuslik säte.
Ja see kohustuslik säte sätestab, et kedagi ei tohi ilma tema vabatahtliku nõusolekuta allutada
meditsiinilistele või teaduslikele katsetele.
On palju inimesi, kes ütlevad: millest te räägite, kus on olnud mingeid uuringuid, see ei ole võrreldav.
Noh, vaadake neid aineid - see ei ole siin teemaks - aga kui neid ei ole piisavalt kaua katsetatud ja teil
ei ole aimu tegelikust tugevusest, tegelikust toimest, mittetoimest ja eriti kahjulikust
toimest, siis on see eksperimentaalse iseloomuga.
Ja see kehtib isegi avaliku hädaolukorra puhul, see on kohustuslik rahvusvaheline õigus.
Seda on oluline silmas pidada, kui sekkutakse vabasse teabesse.
Selline sekkumine on kõige tõsisemas mõttes põhiseadusvastane.
Ja lihtsalt meeldetuletuseks: võite minna ükskõik millisesse riiki ja te leiate sealt kõrgeima kohtu
otsuse ja palju kohtupraktikat, milles öeldakse, et arvamus- ja teabevabadus kuuluvad
demokraatliku kogukonna hädavajalike ja põhiliste funktsionaalsete elementide hulka.
Te ei saa säilitada demokraatiat, kui te hakkate tegema seda, mis meil praegu ikka veel on, piirates arvamusi,
hääbudes - ja see kehtib ka ümberhindamise kohta.
Kui te ei luba ümberhindamist, siis on see tõestus totalitaarsest arengust - ja see peab lõppema.
Ja nüüd jõuan ma lühemate teemade juurde, olen peaaegu valmis.
Ärge muretsege, ma ei liialda, mind on selgelt juhendatud.
Niisiis, see on siin väga kiiresti öeldud.
Meil ei ole liikmesriikide jaoks mingeid korrektsioonimehhanisme, mis võimaldaks
korrektsiooni kiiresti ja kiiresti läbi viia.
Näiteks, et öelda: Oot, kas meil on tõesti ülemaailmne tervishoiu hädaolukord? Võib-olla Covid-22? Stopp!
Siin ei ole võimalik vajutada kiiret stoppnuppu või WHO soovitusi kiiresti - mis võib olla
näiteks aine või viiruse ohu mõõtmine konkreetse Test-Xiga - ei ole olemas.
Kust see tuleb?
Jah, pole ime, seni on WHO-l olnud ainult nõuandev, informatiivne iseloom.
Selleks ei ole vaja ühtegi korrektsioonimehhanismi.
Aga kui me hakkame nüüd andma WHO-le uusi pädevusi, anda talle õiguslikult siduvaid
volitusi, siis peab see olema automaatselt seotud järgmisega: Korrektsioonimehhanism.
- Kontrollid ja tasakaalud, see on kõige normaalsem asi maailmas.
Ma küsin endalt: miks ei ole sellest nii kaua räägitud, miks ei ole seda isegi täna hakatud arutama?
Seega puuduvad parandusmehhanismid ja kus ei ole midagi, ei saa ma lepingumallidest midagi näidata.
Siis vastutus, täielik puutumatus, mis läheb samasse asja.
Siiani on WHO tegutsenud ainult nõuandvalt.
Aga kui neil lubatakse öelda: Kui see toob kaasa kahju liikmesriikidele, majandusele ja inimestele, kuigi
oleks pidanud tunnistama, et erakorralise seisukorra tingimusi ei olnud kunagi
olemas, siis peame rääkima vastutusest.
Vastupidi: täielik puutumatus nagu varem ja ka maksuvabastus.
Ja kui te siis küsite põhiõiguste kohta - lubage mul seda nii öelda:
Kui me näeme seda, siis ei saa meid tegelikult huvitada, kas liikmesriigid kirjutaksid
nüüd olemasolevasse artiklisse 3 viigilehena suure kohustuse põhiõiguste kasuks.
Te olete selle üle kriipsutanud, ma võin seda kohe näidata või mitte.
Miks?
Kui te kehtestate sellise režiimi, kui te ütlete, et lubate inimesel lihtsa sõrmevajutusega sõna otseses
mõttes hingata mikrofoni, Genfis, pressikonverentsil ja hingata mikrofoni:
Meil on järjekordne tervisehädaolukord.
Sellest piisab, mingeid tõendeid ei ole vaja.
Kui te siis lubate sellel mehel anda soovitusi, mida ta teab väga hästi, et liikmesriigid peavad neid
rakendama, ja kui te siis lubate samal mehel ja tema väikesel meeskonnal määratleda, mida me
ajalehtedest loeme, siis kohtunik ei loe midagi muud kui seda ja ütleb sama, mis enne:
Pandeemiate ajal tuleb ametivõimudele anda suurem kaalutlusruum ja seni, kuni nad
jäävad WHO soovituste piiridesse, ei ole meil kui kohtutel võimalust sekkuda.
Täielik punkt, täpselt!
See tähendab, et kohtulik kontroll on lihtsalt välja lülitatud.
Võite kirjutada nii kaua, kui soovite: Põhiõiguste kaitse peab olema tagatud.
Jah, milliseid põhiõigusi me peaksime kaitsma?
See kõik on kooskõlas WHO soovitusega.
Ja see on seni olnud kogemus.
Sellegipoolest näitan teile lühidalt seda sätet, mis on lihtsalt skandaalne.
Jah, ma olen teadlik, et WHO eksperdirühm ise on seda sätet kritiseerinud ja öelnud:
Põhiõigusteta ei saa hakkama - kunagi ei tohi rõhutada põhiõiguste allutavat kaitset.
Aga fakt on siin: Nende määruste rakendamine peab toimuma seni inimväärikust, inimõigusi ja
põhivabadusi täielikult austades, ja seda rõhutatakse ka täna, ja seepärast ütlen ma:
Häbi teile, dr Tedros, ja häbi teile, pr Nora Kronig.
Nad oleksid pidanud ütlema, selles intervjuus oleksid nad pidanud ütlema:
Jah, NZZ ja meie lugupeetud lugejad, me olime ka selle üle väga vihased ja ma võin teile üht öelda:
Šveitsina me ei kirjuta sellele lepingule alla seni, kuni see ütleb, et.
Nad ei teinud seda, seega: häbi teile.
Ma pean seda nii ütlema, et see ei ole võimalik, see ei ole üldse võimalik, see on ikka veel olemas.
Kuid isegi kui see peaks ümber pööratud olema, nagu ma ütlesin, ei saa selle üldise režiimi tõttu -
mis on nagu võimumehhanism - lõppkokkuvõttes tekkida mingit tõhusat põhiõiguste kaitset.
Jah, kes kaitseb meie inimväärikust?
Põhiseaduslik hinnang? Ma ütlesin:
On väga, väga olulised demokraatia, mis tahes demokraatia, mis tahes
põhiseadusliku korra põhielemendid, olenemata sellest, millises riigis me oleme.
Kui te võtate ära vaid ühe neist, kukub demokraatia kokku.
Alustan kolmest esimesest.
Me oleme näinud infovabadust ja tsensuuri keelustamist.
See on iga demokraatia absoluutne tugisammas, mida kriimustatakse.
See üksi peab viima nende lepingute tühistamiseni.
Võib-olla olete aru saanud, kui oluline on see WHO, ÜRO, WEFi ja muide ka
ELi jaoks, digitaalteenuste seadus.
Kaasaegne ühiskond, kaasaegne juhtkond ja eliit näivad sõltuvat sellest, et nad
peavad tegutsema tsensuuri vahenditega.
Kui kaugele oleme jõudnud?
Jah, siis teine: lihtsalt tervisehädaolukorra väljakuulutamine või soovituste meelevaldne
andmine ilma standarditeta, ilma võimaluseta järgida selgeid reegleid või vajadust, demokraatia põhimõtet.
Jah, ka demokraatlik põhimõte, et inimesed ise peaksid saama otsustada.
Millises õigusriigis me üldse elame?
Tal peaks olema sõnaõigus kõige olulisemate kärbete puhul.
Kui teil ei lubata enam kuuks ajaks kuhugi minna, kuus kuud, paljudes riikides oli see nii, ilma
nende testideta, siis muutub see aeglaselt demokraatliku legitimeerimise küsimuseks.
Ja inimesed, kuidas peaksid inimesed ennast üldse väljendama, kui nad on ka
desinformatsiooniga, valeinformatsiooniga.
Kui valdav enamus ausalt usub:
Me elame sellise äärmusliku ohu tingimustes, et meil ei ole muud valikut, kui kõik vaktsineerida.
Teisisõnu manipuleeritakse juba praegu inimeste võltsimata otsustusprotsessi
infovabaduse abil, mis lõppkokkuvõttes viib demokraatia põhimõtte tõsise õõnestamiseni.
Võimude lahusus ja volituste piiramine, ma ütlesin seda.
Niipea, kui ta kuuleb sõna "pandeemia", peatab föderaalne ülemkohus oma tegevuse ja ei
ole oma tegelikus tegevusvaldkonnas enam tõhus.
Minu jaoks oli see õudne.
Olen viinud läbi väga palju menetlusi ja lõplikku otsust ei ole saavutatud.
Meile öeldi lihtsalt, et meid ei huvita tõendid.
Muide, mul õnnestus teatada ühest erandist:
föderaalse ülemkohtu otsus, november 2021, föderaalne ülemkohus tegelikult ütles:
Jah, me kõik oleme näinud teie hulgaliselt tõendeid PCR-testi kohta, te ei oleks pidanud seda
kõike esitama, on ju üldtuntud, et PCR-testi ei saa kasutada haiguse tõendamiseks.
See on kirjas otsuses 2C_228/2021 - seda saab lugeda sealt.
Siis on veel võimude lahusus, inimõiguste tõhus kaitse, mis on alati seotud tõhusa kaitsega.
Vaadake, kui see on lihtsalt kuskil deklaratsioonina kirjas - ma tean, et see on kirjas x kohas
pandeemialepingus -, siis te ei pea mulle seda ütlema.
Otsustavaks teguriks on see:
See peab olema usaldusväärne! (saksa keeles: see peab olema praktiliselt
usaldusväärne), Es muess eifach verhebe!
Ja vaadake, mida nad vanuritega tegid.
Ma ei taha vanu lugusid klaarida ega esile tuua, aga see oli väga, väga raske teema - vaadake.
Võin teile öelda, et alates hetkest, mil ma esitasin esimese kohtuasja ja andsin intervjuu, arvasid
inimesed, et ma olen Šveitsi riiklik häirekeskus.
Telefon ei lakanud kunagi helistamast ja ma võiksin nendest kogemustest raamatuid kirjutada.
Inimesed pidid seda taluma, et kaitsta teisi.
See mõjutas eakaid ja mõjutas neid, kellele ei öeldud tõtt enne mRNA süstimist ja kes
nüüd on jäetud hätta, lubage mul seda nii öelda.
Ja veel üks märksõna: suveräänsus:
Ja siinkohal pöördun ma kõigi nende poole, kes kannavad sellistel aegadel
vastutust, kes peavad võtma vastutuse.
Ma eeldan, et iga suveräänsus, iga riigi suveräänsus tahab, et ta saaks toetuda omaenda hinnangule, omaenda
ekspertide hinnangule, ja ei taha, et talle öeldaks igavesti, igavesti, mida teha, kui
ta mõistab, et me võiksime teha seda teisiti.
Me võiksime end veelgi tõhusamalt kaitsta ka leebemate meetmetega.
Või me võiksime aeglaselt hakata hoolitsema noorte eest ja suunata oma ressursid pandeemiaga võitlemisest
tagasi noorte arengusse, kooliharidusse või nõuetekohasesse arstiabisse,
nõuetekohasesse tervishoiusüsteemi.
Riik peab olema võimeline oma prioriteetide seadmist tõeliselt kindlaks määrama.
Kui me võtame selle süsteemi vastu nende kahe pandeemiaga seotud lepinguga, siis ei ole
see enam isemääratud, vaid see tuleb pandeemiaks valmisoleku nime all ülaltpoolt.
Nii et ma pean jõudma lõpuni.
Väga oluline - ma võtan selle kokku selle pildiga:
Trooja hobuse kujutis.
Rahvusvahelised tervishoiueeskirjad olid kavandatud põhiseaduslikult - WHO põhikiri - kui tehnilised,
vähemtähtsad regulatiivsed sätted, mida Maailma Tervishoiuassamblee võib, peaks,
lihtsa häälteenamusega lihtsalt läbi noogutama.
Ja nüüd panevad nad sinna sisse asju, mida kirjeldati Iliases või selles Trooja loos - nagu
Trooja hobune - asju, mis on äärmiselt kahjulikud.
Me peame vaatama neid rahvusvahelisi tervishoiueeskirju vastavalt nende sisule, see on väga oluline.
Esitage küsimusi esindajana, rahva esindajana või inimesena:
Millised on lõpuks meie jaoks tagajärjed? Demokraatiale, meie tervisele, majandusele?
Ja siis tuleb seda ravida.
Teisisõnu, me vajame avalikku arutelu, me vajame hääletust, loomulikult igas parlamendis, ja eelkõige
vajame meediakajastust, mis lõpuks ometi kajastab kõiki neid punkte ja teeb inimesed neist teadlikuks.
Hea.
Väga oluline on jätkuvalt uurida küsimust: kes tegelikult rahastab WHO-d?
WHO veebilehelt leiate palju võimsat teavet.
Umbes kaks aastat tagasi rõhutati ja kurdeti esimest korda väga selgelt, et ainult 16-17% WHO
kahe aasta kogueelarvest rahastatakse tegelikult liikmesriikide tavalistest sissemaksetest.
Ja ülejäänud osa sõltub WHO - omamoodi anujana - sellest, kas ta saab kusagilt raha.
Kui te vaatate lähemalt, näeb see veidi teistsugune välja.
Ja see on siin:
Tavalised kohustuslikud sissemaksed - ma tegin just kindla hinnangu - on täna ikka veel alla 20
protsendi, mida nimetatakse hinnatud sissemakseteks.
Öeldakse, et on olemas mingi hindamine, maksude hindamine vastavalt iga riigi oludele.
Liikmemaksud arvutatakse selle alusel.
Seega, ja see moodustab vähem kui 20 protsenti, üle 80 protsendi tuleb vabatahtlikest sissemaksetest.
Nendest üle 80 % vabatahtlikest sissemaksetest on 95 %, st praktiliselt 100 %, seotud selgete
sihtotstarvete, sihtotstarbeliste, väga selgelt kasutamisnõuetega ja väike osa ilma kasutamisnõueteta.
Seda saab vaadata otse WHO veebilehelt, täpselt need arvud, mida ma äsja mainisin.
Lihtsalt otsige näiteks mõisteid "Vabatahtlikud sissemaksed - täpsustatud, s.t. täpse kasutusotstarbe
täpsusega, ja "Vabatahtlikud sissemaksed - temaatiline", mis on
mõnevõrra ulatuslikum kasutusotstarve:
Seda tuleb kasutada seoses mRNA süstimisega või katsemeetoditega või millegi sarnasega.
See oleks temaatiline.
Kuid üldjoontes ei ole WHO kasutamine vaba.
Kus see mängib rolli?
Vabandust, ma viskasin välja ühe artikli esitlusest, aga ma tsiteerin seda nüüd mälu järgi.
WHO põhiseadus, kas on olemas põhiseaduse säte?
Artikli 37 eesmärk on just keelata WHO-l lasta end survestada, manipuleerida või kontrollida mis
tahes viisil mis tahes väliste mõjutajate poolt väljaspool WHO demokraatlikku protsessi.
Vaadake järele, artikkel 37.
Nii et kui te näete seda suurt osa vabatahtlikest sissemaksetest ja kui te siis lähete WHO
kodulehele ühe lehekülje võrra edasi ja siis vaatate:
See on siin vastavalt suurustele - järjestus vastavalt tegelike vabatahtlike sissemaksete suurusele.
Seega on tegemist ainult vabatahtlike sissemaksetega, millel on täpne eesmärk.
Esimesel kohal on Saksamaa, veidi alla miljardi, seega 952 miljonit, mis on muidugi väga väike, te ei saa
seda tagantjärele lugeda, seega veidi alla miljardi.
Seejärel tuleb Bill ja Melinda Gatesi fond, mis ei ole ilmselgelt riik ja ei taotle mingeid
avalik-õiguslikke eesmärke, 592 miljoni euroga.
Peamine eesmärk on vaktsineerimise edendamine, 0,6 miljardit.
Seejärel tulevad Ameerika Ühendriigid umbes 0,45 miljardiga.
Ja siis ilmub jälle Bill ja Melinda Gates, kaudselt GAVI Alliance'i kleidi sisse peidetuna.
Ma tean, et see on natuke liialdatud.
Vaktsiiniallianssi toetavad peamiselt riigid.
Kuid väga otsustavat rolli on mänginud Bill ja Melinda Gatesi fond, mis on
investeerinud asutamisinvesteeringutesse ja eriti juhtimisse, juhtkonda.
Isegi tänapäeval võiks peaaegu öelda, et nad tantsivad selle järgi.
Te võite seda teha, te peate seda kokku võtma, see on huvide ühendus, mille ainus eesmärk on
edendada väga konkreetset vaktsiinainete tehnoloogiat, st selle kohustuslikuks kuulutamist.
Ja kui see kokku liita, saadakse üle miljardi.
Need on konkreetsed arvud, mis on laual, ja ma olen kõigile, sealhulgas ajakirjanikele,
kättesaadav, et selgitada GAVI alliansi tausta veidi korrektsemalt, veidi täpsemalt.
Kuid ma rõhutan, et on võimalik tõestada, et need kaks plokki tuleb kokku liita ja
seega mõnevõrra provokatiivselt liialdada:
Bill Gates on nii otseselt kui ka kaudselt vabatahtlike sissemaksete valdkonna suurim finantseerija.
Ja see pole veel kõik.
Bill Gates andis 2019. aasta jaanuaris Maailma Majandusfoorumil intervjuu ja ütles ise:
Parim investeering - investeeringu tasuvus 1:20 - on investeering vaktsineerimisse.
Selle kohta saate lugeda sellest artiklist:
Minu parim investeering muutis 10 miljardit 200 miljardi USA dollari väärtuses kasu.
(Minu parim investeering muutis 10 miljardit 200 miljardi USA dollari väärtuses kasu.)
Ja see pole veel kõik.
Vaadake seda: Siin algab Corona 2020. aasta jaanuaris, siin 2020. aasta jaanuaris, ja enne Coronat, 2019.
aasta septembris, investeerib Bill Gates Biontechi 18 USA dollariga 10 (18,10 dollarit) aktsia
kohta, umbes septembris, seega kolm kuud varem.
Siis tulid tuttavad, huvitaval kombel mitmed teleesinemised just selle mehe poolt, kes
mitte ainult ei reklaami massiliselt just seda toodet, vaid ütleb, et ta seda teeb:
Me oleme ohutud ainult siis, kui kõik on vaktsineeritud.
See on juba - see on suur number.
Ja ta müüb hetkel, kui need aktsiad on 300 USA dollarit aktsia kohta väärt ja siis ütleb:
Jah, ma müüsin need maha, sest need ei olegi nii tõhusad.
Jah, ta ütles tegelikult üsna sama asja:
Olime veidi pettunud tõhususes.
Kuid ta on oma kasumi teinud, tegur 16,5.
Midagi sellist tuleb vähemalt kontrollida siseringitehingute rubriigi all.
Te peate sellest vähemalt ajalehtedes kirjutama.
Kuidas on võimalik, et keegi, kelle põhitöö on vaktsineerimise propageerimine ja müümine,
teeb nii palju raha, et ta teab kõike ette?
Te ei pea juristi lollitama ja ma ei usu teid ka.
Noh, lõpuks tahaksin lihtsalt juhtida teie tähelepanu sellele:
Ta ei ole ainus.
Ma ei taha jätta muljet, et on ainult üks paha poiss ja et kui me teda kohtusse toome, siis -
ei, ma tahan näidata süsteemi, süsteemi näidet, et siin on majanduslikud huvid.
On lihtsalt majanduslikud huvid ja me teame seda igapäevaelust.
See on midagi täiesti normaalset.
Lihtsalt mõnel on veidi rohkem läbirääkimispositsiooni, veidi rohkem rahalist jõudu kui teistel.
Ja ka selle eest tuleb hoolitseda.
See tuleb muuta läbipaistvaks.
See on ka oluline osa 2020. aasta koronaviiruse pandeemiaga toimetulekuks.
Muidu ei ole WHO ülesanne kaitsta meie tervist, vaid kahjuks pigem investoritele
- vaktsiiniinvestoritele - teeneid teha.
Mida teha?
Kõige tähtsam - kui sa mäletad slaidi - mis on iga hea otsuse alus?
Seepärast, kes end igavesti seob, katsugu, kas südamest südamesse leitakse ...
Eksitus on lühike, kahetsus on pikk.
Ma ei taha mängida üheksa korda targemat.
Ma eelistaksin, kui ma ei peaks üldse enam loenguid, kuid kui te levitate neid teadmisi,
kui te annate neid edasi ja kui te algatate arutelu oma sõprade ja tuttavatega.
Ja kui see küsimus lõpuks jõuab sinna, kuhu see kuulub, nimelt parlamentidesse.
Mida ma olen siin öelnud... (publik aplodeerib)
... sinna see kuulub, sinna see kuulub ja seal toimub otsustusprotsess.
Ja see hõlmab muidugi - avalik huvi on rohkem kui tõestatud, avalik huvi on peaaegu
ülekaalus, mis tähendab, et seda tuleks meedias kujutada, mõlemal poolel.
(publik aplodeerib)
Ja see ei ole ainult Liechtensteini inimeste subjektiivne tunne siin Triesenis, vaid ma võin
teile öelda, et kõigis riikides, mida ma seni olen külastanud, reageerivad inimesed täpselt samamoodi.
Sa võid seda tunda otse oma naha all, see on nii.
Sellega seoses soovin saata teile soojad tervitused teie kaasdemokraatide ja kaasinimeste
poolt kõigist riikidest, mida olen külastanud.
Te võite tunda täpselt sama asja.
Nad ei ole vandenõuteoreetikud, nad ei ole paremäärmuslased.
(publik aplodeerib)