Manipuleerimine Jugoslaavia sõjas.
Lugupeetud vaatajad, järgmises dokumentaalfilmis kajastame manipuleerimist Jugoslaavia sõjas.
Kas rahvarahutuste puhkemine, nagu praegu Makedoonias või 1990ndatel aastatel Jugoslaavias, tekib
tõesti spontaanselt, st rahva rahulolematusest, nagu juhtivates meediakanalites kujutatakse?
Või on selle taga globaalsete strateegide välja mõeldud strateegia?
24. märtsil 2017 antud intervjuus tõmbab Willy Wimmer - Saksamaa kaitseministri endine parlamentaarne riigisekretär
- selgeid paralleele tänaste konfliktide ja Jugoslaavia sõja vahel, mis rikkus rahvusvahelist õigust.
Ta lõpetab: Valitsus valetab meile läbi hammaste, et NATO huvides
Mida Saksamaa valitsus on teinud alates 1999. aastast ja Jugoslaavia vastu peetud sõjast:
valetanud Saksa rahvale ühest konfliktist teise.
Daamid ja härrad, kuidas jõudis Willy Wimmer nii drastilisi avaldusi teha?
Selle väljaselgitamiseks uurime globaalsete maletajate strateegiaid Jugoslaavia sõja näitel.
Sõja ettekäändeks: väidetavalt humanitaarkatastroof:
1999. aasta märtsis osales Saksamaa esimest korda 50 aasta jooksul taas sõjas, nimelt NATO agressioonisõjas
endise Jugoslaavia vastu, mis rikkus rahvusvahelist õigust.
NATO õhujõud heitsid Jugoslaaviale 14 000 pommi.
Et sõda avalikkuse ees õigustada, väitsid poliitikud, et tegemist on humanitaarkatastroofiga.
Selle võiks lõpetada ainult humanitaarsõda.
Jochen Scholz, tollane NATO õhujõudude kolonelleitnant ja nüüdne rahuaktivist, lükkas selle jutustuse aga teravalt ümber.
Ta leidis, et õhusõda oli kavandatud juba 1998. aastal. Ja seda vaatamata sellele, et OSCE aruande
kohaselt ei toimunud mingit humanitaarkatastroofi.
OSCE on Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon.
Aga miks siis sõda? Scholzi sõnul tähendas Jugoslaavia geograafiline asukoht, et
ELi ja NATO laienemine itta oli päevakorras.
Norma Brown, USA diplomaat OSCE juures, tõi selle lühidalt välja:
Fakt on see, et kõik teadsid, et NATO pommitamisel saab olema ainult humanitaarkatastroof!
Gerhard Schröder - Bill Clintoni valimiskampaania kokkulepe:
Pensioni kolonelleitnant Jochen Scholzi sõnul sõitis kantslerikandidaat Gerhard Schröder 1998. aasta
varasuvel oma valimiskampaania ajal USA-sse ja rääkis USA presidendi Bill Clintoniga Kosovost.
Seal käsitleti kavandatavat sõda Jugoslaavias ja Saksamaa sõjalist osalust Schröderi juhtimisel.
Scholzi sõnul saadeti USA kampaaniatöötajad seejärel Gerhard Schröderi juurde, et aidata tal võita liidukantsleri valimised.
Valitsuse vahetus muutus vajalikuks, sest Helmut Kohl ei oleks lubanud Saksamaad sõjasse kaasata.
Saksa ministrite Scharpingi ja Fischeri sõjavaled:
Saksamaa valitsus vajas avalikkuse heakskiitu, et astuda sõda.
Kaitseminister Scharping ja välisminister Fischer kasutasid nende äratamiseks propagandatriki.
Nad seostasid olukorda Kosovos Saksamaa natside minevikuga ja tabasid seega sakslasi otse nende valusasse kohta.
Nad valetasid avalikkusele hirmutamislugusid etnilisest puhastusest Serbias ja koonduslaagrist Pristinas.
Ajakirjanike Angerer ja Werth ning Saksa kindrali ja OSCE töötaja Heinz Loquai kohapealne
uurimine näitas, et need olid väljamõeldised.
Võitlus toimus ainult Jugoslaavia armee ja Albaania poolsõjaväeliste üksuste vahel.
Sellegipoolest õnnestus Scharpingil ja Fischeril oma sõjapropaganda abil saavutada, et avalikkus nõustuks serblaste
poolt sõja käigus toime pandud hirmutegudest vabanemisega.
NATO pressiesindaja Jamie Shea ütles: Kui me oleksime kaotanud avaliku arvamuse
Saksamaal, oleksime kaotanud selle kogu alliansis.
PR-agentuurid valmistusid sõjaks endises Jugoslaavias:
Jörg Beckeri ja Mira Behami raamat Operation Balkan: reklaam sõja ja surma jaoks näitab, kuidas Ameerika PR-agentuurid
lõid Jugoslaavia sõja ajal meediatõhusad vaenlase kuvandid.
Mõjukas Ameerika firma Ruder Finn näiteks töötas kolm! sõdivatele osapooltele korraga:
Horvaatia, Bosnia ja Kosovo-Albaania juhtkonnale.
Eesmärk oli kujutada serblasi ühepoolselt rõhujatena ja agressoritena ning horvaate, Bosnia
moslemeid ja Kosovo albaanlasi eranditult ohvritena.
Agentuur valmistas Lääne avalikkuse sõjaks valmis oma serblased on süüdi propagandaga.
Agentuuri direktor James Harff. Me suutsime serblasi võrdsustada natsidega.
Peaaegu kohe pärast seda kasutas meedia teistsugust keelt selliste terminitega nagu etniline puhastus, koonduslaagrid jne,
mis seostuvad kujutlustega natsi-Saksamaast ja Auschwitzi kohta.
Keegi ei saanud enam sellele vastu olla, ilma et teda oleks süüdistatud revisionismis. Me olime sajaprotsendiliselt edukad.
USA armee sekkumine Balkanil oli õigustatud konflikti kontrollitud eskaleerimisega.
USA valitsuse õhutatud sõda endises Jugoslaavias:
Lääneriikide poolt destabiliseeriti Venemaa-sõbralik Jugoslaavia ja jagati seitsmeks eraldi riigiks: Sloveeniaks, Horvaatiaks,
Bosniaks, Serbiaks, Montenegroks, Kosovoks ja Makedooniaks.
Sisemiste etniliste pingete õhutamine viis eri rahvusrühmad 1990. aastatel üha uutesse relvastatud konfliktidesse.
Endine CIA, st USA välisluure agent Robert Baer ütles: Propaganda eesmärk oli Jugoslaavia vabariikide jagamine,
et need eralduksid emamaast ja muutuksid iseseisvaks.
Me vajasime vaid patuoinast, keda süüdistatakse kõiges, sealhulgas sõjas ja vägivallas. Serbia valiti selleks rolliks...
Briti ohvitser John Crosland märkis: Rahvusvaheline kogukond toetas UCK-d.
USA president Bill Clinton, USA diplomaat Richard Holbrooke ja USA välisminister Madeleine Albright
olid otsustanud, et Serbias toimub režiimimuutus ...
Jätkuvad sõjalised konfliktid etniliste rühmade vahel andsid USA-le lõpuks õigustuse NATO rünnakuks
Serbia vastu, mis rikkus rahvusvahelist õigust, ja president Slobodan Miloševići kukutamiseks.
Endine CIA agent Robert Baer vabandas Jugoslaavia rahva ees pärast riigi hävitamist:
Unustage minevik, sest see oli lavastatud ja vale. Teid lihtsalt manipuleeriti ja te saavutasite selle, mida tahtsite.
Aga te ei tohi sellepärast jätkata üksteise suhtes vihkamise tundeid!
Sa pead näitama, et saad sellest üle ja mõistad, kes tegelikult selles olukorras süüdi on!
Ma tahaksin siiralt vabandada teie ees!
Valitsuse vahetus Jugoslaavias, mida kaasrahastas USA välisministeerium:
Valitsuse vahetumine Jugoslaavias 2000. aastal on üks paljudest näidetest, kuidas USA välisministeerium on
nn valitsusväliste organisatsioonide kaudu seotud valitsuse muutmise ja kukutamisega.
Opositsiooniorganisatsioonina asutatud üliõpilasliikumine Otpor oli liikumapanevaks jõuks, mis
õhutas Jugoslaavia rahvast president Miloševići vastu.
Otpori üliõpilased õhutasid meeleolu Jugoslaavia presidendi vastu, näiteks pool Belgradi graffitidega.
Miloševići peeti vastutavaks Balkani sõdade ja katastroofilise majandusolukorra eest.
Otpori tegevus pälvis palju tähelepanu meedias.
Otpori õhutusel kogunes Belgradis ligi 100 000 inimest, et protestida presidendi vastu.
Nad kandsid massiliselt plakateid, millel oli kiri: Ta (Milošević) on läbi!
Otpor'i rahastasid erinevad valitsusvälised organisatsioonid, nagu NDI** ja NED.
NEDi rahastab peamiselt USA välisministeerium.
Milošević astus ametist tagasi 6. oktoobril 2000.
Sõja eesmärk ja tulemus:
Sõja tulemusel rajati Kosovosse Euroopa suuruselt teine USA sõjaväebaas - Camp Bondsteel -, kus
on 386 hektari suurusel alal tuhandeid sõdureid.
Säilitades sõjalist kohalolekut strateegiliselt olulises piirkonnas, kindlustasid USA kontrolli
Lähis-Ida ja Ida potentsiaalsete nafta- ja gaasijuhtmete ning maavarade ärilise kasutamise üle.
Briti kindral Michael Jackson - NATO juhitud Kosovo relvajõudude KFORi esimene ülem - ütles: Me jääme siia kindlasti pikaks ajaks,
et tagada Makedooniat läbivate energiakoridoride turvalisus.
Meie Jugoslaavia sõjaga manipuleerimist käsitleva dokumentaalfilmi lõpus vaatame Willy Wimmeri vastust
küsimusele, mida me saame teha kõikehõlmavate sõjavalede vastu:
Mis meile jääb, on sõna.
Nii nagu sõnad võivad vallandada sõdu ja hävitustööd, saab neid ka sõnadega ära hoida.
Kõik, mis õhutab inimesi üksteise vastu, teenib lõppkokkuvõttes sõjapidamisvõimude huve, kes oskavad väga konkreetselt
kasutada nõrku kohti oma globaalsete malekäikude jaoks.
Teie sõnad ja selle programmi levitamine võivad inimesi sellistest seostest teadlikuks teha
ja lõppkokkuvõttes sõdu ära hoida. Aidake meid!