Discurs Stratfor: "100 de ani de atacuri ale SUA asupra prieteniei germano-ruse"
Consiliul Chicago pentru afaceri globale. 4 februarie 2015, Chicago, SUA
Mă numesc Nick Brand și sunt director de programe comune la Consiliul Chicago pentru afaceri globale.
Vă mulțumim că ați venit.
Profit de această ocazie pentru a-i ura bun venit lui George Friedman aici, la Consiliul din Chicago.
Cred că este prima dată când vine aici, vă mulțumim că sunteți alături de noi.
George Friedman: Niciun loc nu poate rămâne pașnic pe termen lung.
Nici măcar SUA, adică noi (SUA) suntem întotdeauna însoțiți (sau afectați) de războaie.
Bănuiesc că Europa nu se va întoarce la marile războaie, dar se va întoarce la normalitatea umană:
Va avea războaiele sale, perioadele sale de pace și își va pierde viețile.
Nu vor fi 100 de milioane de morți ca în ultimul război, dar ideea de alegere europeană va contribui, cred, la acest lucru.
Vor exista conflicte în Europa, au existat deja conflicte în Iugoslavia și acum și în Ucraina.
Relațiile Europei cu Statele Unite - noi nu avem relații cu Europa.
Avem relații cu România, cu Franța, dar nu există o Europă cu care SUA să aibă relații.
Întrebare din partea publicului: Este extremismul islamist principala amenințare la adresa
Statelor Unite și va dispărea sau va continua să existe?
George Friedman: El este o problemă pentru Statele Unite, dar nu o amenințare existențială.
Trebuie să ne ocupăm de acest lucru în mod corespunzător. Avem alte interese de politică externă.
Principalul interes al politicii externe a SUA în secolul trecut, în timpul Primului și celui de-al Doilea Război Mondial și al
Războiului Rece, a fost reprezentat de relațiile dintre Germania și Rusia, deoarece, unite,
acestea sunt singura putere care ne poate amenința.
Principala noastră preocupare a fost să ne asigurăm că acest lucru nu se va întâmpla.
Dacă sunteți ucrainean, veți căuta să vedeți cine este singurul care vă poate ajuta, și anume Statele Unite.
Săptămâna trecută, sau acum aproximativ 10 zile, comandantul suprem al forțelor terestre americane
din Europa, generalul Ben Hodges, a vizitat Ucraina.
El a anunțat acolo că consilierii militari americani vor ajunge oficial în Ucraina în curând.
De fapt, el a distribuit medaliile luptătorilor ucraineni de acolo, deși protocolul militar
american interzice acordarea de medalii străinilor.
Dar a făcut acest lucru pentru că a vrut să arate că armata ucraineană este armata sa. Apoi a plecat.
Și acum Statele Unite furnizează arme, artilerie și alte echipamente militare statelor baltice -
statelor baltice, României, Poloniei și Bulgariei.
Acesta este un punct de vedere foarte interesant.
Ieri, Statele Unite au anunțat că intenționează să furnizeze arme Ucrainei.
Acest lucru a fost negat, dar ei o fac, armele sunt livrate.
Și în toate aceste acțiuni, SUA acționează în afara NATO.
Acest lucru se datorează faptului că deciziile NATO trebuie să fie luate în unanimitate de către toți membrii NATO.
Ideea este că SUA construiește un cordon sanitar, o centură de securitate, în jurul Rusiei.
Iar Rusia știe acest lucru. Rusia crede că SUA intenționează să desființeze Federația Rusă.
Nu cred că vrem să-i omorâm, vrem doar să-i rănim sau să le adăugăm daune.
Oricum, acum ne-am întors la vechiul joc.
Și dacă întrebați un polonez, un maghiar sau un român, ei trăiesc într-o lume complet diferită de cea a germanilor, iar germanii
trăiesc într-o lume complet diferită de cea a spaniolilor.
Așadar, există dezacorduri în Europa.
Dar am să vă spun exact ce vor favoriza ucrainenii: vor încerca să aducă SUA în țara lor.
Statele Unite, din interes fundamental, controlează toate oceanele lumii.
Nicio putere nu a făcut asta vreodată.
Acesta este motivul pentru care invadăm popoarele acestei lumi, iar ele nu pot face nimic în această privință.
Acesta este un lucru foarte frumos.
Menținerea controlului asupra oceanelor și spațiului este baza puterii noastre.
Cel mai bun mod de a învinge o flotă inamică este de a o împiedica să fie construită.
Modul în care britanicii s-au asigurat că nicio putere europeană nu poate construi
flota a fost ca europenii să se lupte între ei.
Politica pe care aș recomanda-o este cea pe care Ronald Reagan a aplicat-o în Iran și Irak.
El a sprijinit ambele părți în război, astfel încât acestea să lupte una împotriva celeilalte și nu împotriva noastră.
A fost cinic, nu a fost justificabil din punct de vedere moral, dar a funcționat.
Aceasta este și ideea: Statele Unite nu sunt în măsură să ocupe întreaga Eurasie.
În momentul în care bocancii noștri ating pământul acolo, suntem depășiți numeric din punct de vedere demografic.
Putem zdrobi o armată, dar nu suntem în măsură să ocupăm Irakul.
Ideea ca 130.000 de soldați americani să ocupe o țară cu 25 de milioane de locuitori...
Raportul dintre numărul ofițerilor de poliție și populația New York-ului este mai mare decât
raportul dintre soldații americani și populația irakiană.
Așadar, nu suntem în măsură să intervenim militar peste tot, dar suntem în măsură, în primul rând, să sprijinim puterile care se
luptă între ele, astfel încât acestea să se poată concentra asupra lor însele - să le sprijinim: politic, financiar,
militar, furnizând arme și trimițând consilieri americani.
Și în cazuri excepționale, cum am făcut în Japonia, nu, în Vietnam, Irak și Afganistan, să
intervenim cu atacuri preventive (atacuri de distrugere).
Tactica atacurilor preventive nu este menită să învingă inamicul, ci mai degrabă să îl dezechilibreze.
Am încercat să facem asta în fiecare război, de exemplu în Afganistan, unde am dezechilibrat Al-Qaida.
Problema pe care o avem de când eram atât de tineri și de proști este că, în loc să spunem că inamicul nu este echilibrat:
Am făcut o treabă bună, să mergem acasă acum, spunem noi:
Omule, asta a fost ușor, hai să construim o altă democrație aici.
Acela a fost momentul în care am fost loviți de slăbiciunea minților noastre.
Prin urmare, răspunsul este că SUA nu pot interveni militar peste tot în Eurasia.
Trebuie să interveniți selectiv și cât mai rar posibil.
Pentru noi, intervenția militară este un caz special, ultima soluție.
Nu putem trimite trupe americane ca prim pas.
Dar dacă trimitem trupele americane, atunci, și am înțeles deja clar acest lucru din experiență,
intervenția trebuie să fie limitată și să nu atingă proporții gigantice.
Sperăm că am înțeles acest lucru de data aceasta, deoarece, de obicei, copiii au nevoie de ceva timp pentru a învăța în clasă.
Dar aveți perfectă dreptate, noi, ca imperiu, nu putem face asta (să intervenim peste tot).
Britanicii nu au ocupat India atunci, ci pur și simplu au luat statele individuale ale Indiei și le-au făcut să lupte între ele.
Britanicii au instalat ofițeri britanici în armata indiană.
De asemenea, vechii romani nu trimiteau trupe în regiunile îndepărtate din afara
Imperiului Roman, ci trimiteau acolo regi pro-romani.
Acești regi domneau pentru Imperiul Roman în alte țări și erau responsabili pentru
menținerea păcii pro-romane la granițele imperiului.
Acesta a fost cazul Imperiului Parthian, de exemplu.
Astfel, imperiile care încearcă să domine direct în teritoriile ocupate eșuează, cum a fost cazul imperiului nazist, de exemplu.
Pentru că nimeni nu are suficientă putere pentru a guverna direct.
Trebuie să fii inteligent în această privință.
Totuși, aceasta nu este problema noastră.
De fapt, înseamnă că suntem un imperiu ca atare.
Dar nu trebuie să credem că ne putem relaxa, merge acasă și să nu ne mai facem griji pentru nimic.
Suntem abia în al treilea capitol al cărții.
Următoarea întrebare din partea publicului:
Am înțeles corect că moneda europeană, euro, nu va supraviețui...?
George Friedman: Întrebarea care se pune acum rușilor este dacă doriți ca Ucraina să fie o zonă tampon între Rusia și Occident,
care să rămână cel puțin neutră, sau dacă Occidentul va pătrunde atât de mult în Ucraina încât Occidentul (NATO) va fi la doar
100 de kilometri de Stalingrad și la 500 de kilometri de Moscova?
Pentru Rusia, statutul Ucrainei este o problemă existențială.
Iar rușii nu pot renunța pur și simplu la această problemă.
Pentru SUA, dacă Rusia continuă să se agațe de Ucraina, vom opri Rusia.
Pentru aceasta, au fost luate măsuri pentru care generalul Hodges a fost numit vinovat.
Este vorba despre prepoziționarea de trupe în România, Bulgaria, Polonia și statele baltice - Intermarium, teritoriul dintre
Marea Neagră și Marea Baltică, care a fost visul lui Pilsudski.
Aceasta este soluția preferată pentru SUA.
Iar întrebarea la care nu avem un răspuns este:
Ce va face Germania în această situație?
Adevărata variabilă necunoscută în Europa sunt germanii, dacă SUA construiește această centură de securitate, nu în Ucraina,
ci spre vest, iar influența rușilor în Ucraina va scădea.
Nu știm care va fi poziția Germaniei.
Germania se află într-o situație foarte specială.
Fostul cancelar german Gerhard Schröder face parte din Consiliul de supraveghere al Gazprom.
Germanii au o relație foarte complexă cu rușii.
Dar ei înșiși nu știu ce să facă.
Ei trebuie să își exporte mărfurile, rușii le pot lua de la ei.
Pe de altă parte, își pierd zona de liber schimb, de care au nevoie pentru a construi alte lucruri.
Principala temere a SUA este că capitalul german și tehnologiile germane vor fi combinate cu resursele
rusești de materii prime și cu forța de muncă rusă,
se combină pentru a forma o combinație unică pe care SUA încearcă să o prevină de un secol.
Așadar, cum poate fi prevenită această combinație germano-rusă?
SUA sunt gata să pună cărțile pe masă: este vorba despre linia dintre Marea Baltică și Marea Neagră.
Pentru Rusia, cărțile au fost întotdeauna pe masă.
Pentru ei, este esențial ca Ucraina să devină o țară neutră, nu una pro-occidentală.
Belarus este o altă problemă.
Ei bine, oricine îmi poate da un răspuns cu privire la ce vor face germanii în această situație îmi poate
spune și cum vor arăta următorii 20 de ani de istorie.
Dar, din păcate, germanii trebuie să ia această decizie din nou și din nou.
Și aceasta este eterna problemă a Germaniei.
Germania este extrem de puternică din punct de vedere economic, dar în același timp
foarte fragilă din punct de vedere geopolitic.
Și nu știu niciodată cum și unde își pot vinde exporturile.
Din 1871, aceasta a fost întotdeauna problema germană. Și problema Europei.
Gândiți-vă la chestiunea germană, care revine în actualitate.
Aceasta este următoarea întrebare pe care trebuie să ne-o punem - dar nu o facem pentru că nu știm ce vor face germanii.